Справа № 697/660/26
Провадження № 3/697/338/2026

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
21 квітня 2026 року м. Канів
Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Сивухін Г.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,
за ст.173 КУпАП,
ВСТАНОВИВ :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №298959 від 22.03.2026, ОСОБА_1 22.03.2026 о 19:10 год. в с. Танганча по вул. Центральна, 95, в магазині «Квіточка» вчиняв безпідставний конфлікт з громадянкою ОСОБА_2 , погрожував фізичною розправою. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 173 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд н повідомив.
Постановою від 07.04.2026 до ОСОБА_1 було застосовано примусовий привід в судове засідання, але з невідомих для суду причин постанова залишилася без виконання.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності без поважних причин не з`являється на виклики суду. Ці дії мають очевидні ознаки штучного створення підстав для закінчення передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення і намагання уникнути в такий спосіб адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Враховуючи всі вищевикладені обставини, те, що вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність останньої, що буде сприяти досягненню завдань визначених ст.ст. 1, 245 КУпАП. 
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
До матеріалів справи додано:
- протокол про адміністративне правопорушення; 
- рапорт працівника поліції про надходження заяви;
- пояснення ОСОБА_2 , згідно якого 22.03.2026 близько 19:10 год. до магазину «Квіточка» прийшла особа на ім`я ОСОБА_3 , 1978 р.н. в стані алкогольного сп`яніння, який з невідомих причин почав вчиняти конфлікт.
Доказів причетності до даного правопорушення саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а зазначення в поясненні ОСОБА_2 про причетність особи на ім`я ОСОБА_3 не може беззаперечно свідчити, що це був саме ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. п.1 ч. 1 ст.247 провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.
Всі наведені вище обставини та зібрані докази в їх сукупності, не доводять, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУПАП, а суд не має право самостійно збирати докази по справі, які по суті, підтверджують виклад обвинувачення у вчиненні правопорушення.
За вказаних обставин, суд закриває адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 173-2, 245, 247 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ст. 173 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Г. С. Сивухін