ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року
м. Київ
Справа № 215/6911/21
Провадження № 61-15609св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Севостьянової Ірини Григорівни на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2025 року в складі судді Камбул М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в складі колегії суддів Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О.,
в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви про перегляд за нововиявленими обставинами
05 серпня 2022 року рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину задоволено.
Зменшено розмір аліментів, встановлених рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року в справі № 215/3669/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. 
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Севостьянова І. Г. звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року за нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
В обґрунтування заяви вказала, що позивач посилався на те, що змінився його майновий стан - 21 вересня 2021 року він звільнився з роботи у зв?язку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, та, оскільки на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, це впливає на його спроможність сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. 
Водночас 15 червня 2025 року між ОСОБА_1 та її сестрою ОСОБА_3 відбулася телефонна розмова, в якій остання повідомила, що восени 2021 року ОСОБА_2 повідомив її чоловіку ОСОБА_4 , що він перебуває у своїх батьків в Тернопільській області. А в грудні 2021 року ОСОБА_2 телефонував її чоловіку та повідомив, що перебуває за кордоном. Наприкінці січня 2022 року ОСОБА_2 повернувся в Україну. Отже, позивач не міг здійснювати догляд за дитиною, проте до розмови із сестрою ОСОБА_1 не були відомі ці суттєві обставини, які існували на час розгляду справи, і не були встановлені судом. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
26 серпня 2025 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року в справі № 215/6911/21 залишено без задоволення.
11 листопада 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2025 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що обставини, на які представник ОСОБА_1 - адвокат Севостьянова І. Г. посилається в заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими, оскільки сам факт звільнення позивача з роботи вже вказує на погіршення його матеріального стану, незважаючи на причину звільнення. На час розгляду справи позивач не працював, утримував доньку від першого шлюбу, на яку було також стягнуто аліменти, заява ОСОБА_1 по суті зводиться до переоцінки доказів, які існували на час розгляду справи, та незгоди з рішенням суду, тому правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Севостьянова І. Г. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, в якій просить їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що зазначені заявницею обставини, які не були встановлені судом та не були відомі відповідачу на час розгляду справи і в подальшому, приблизно до 15 червня 2025 року, мають значення для вирішення справи і є істотними для ухвалення нового рішення у справі, так як вони дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_2 ввів суд в оману щодо фактичних підстав для зменшення розміру аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вочевидь його матеріальний стан не погіршився. Адже звільнившись з роботи в Україні, зазначаючи в позові, що начебто через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, позивач поїхав працювати за кордоном, що може свідчити про, навпаки, поліпшений матеріальний стан ОСОБА_6 , та виключає догляд позивача за дитиною до досягнення нею 14-річного віку.
Справу було розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, оскільки заява про відвід судді Камбул М. О. була подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Севостьяновою І. Г. не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу - судове засідання 18 серпня 2025 року, та більш ніж за три робочі дні до наступного засідання - 26 серпня 2025 року. Станом на 18 серпня 2025 року, тобто на дату подачі заяви про відвід судді Камбул М. О., згідно з інформацією з сайту Судова влада України, у Тернівському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснювали правосуддя п`ять суддів: Науменко Я. О., Квятковський Я. А., Лиходєдов А. В., Камбул М. О., Данилевський М. А. Отже, суддя Камбул М. О. не мала права розглядати заяву про свій відвід.
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо доводів про розгляд справи неповноважним складом суду
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Суд «встановлений законом» має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї юрисдикції.
Одним із доводів касаційної скарги є порушення суддею суду першої інстанції порядку розгляду заяв про відвід.
За вимогами пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. 
За вимогами частини третьої статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. 
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (частина сьома статті 40 ЦПК України).
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Севостьянова І. Г. подала до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про відвід судді Камбул М. О. в цивільній справі № 215/6911/21 (а. с. 91-94).
Заява про відвід обґрунтована тим, що в судовому засіданні 18 серпня 2025 року суддя Камбул М. О. протокольною ухвалою відмовила в задоволенні двох клопотань, які були заявлені нею. У протоколі судового засідання від 18 серпня 2025 року також відсутня мотивувальна частина протокольної ухвали судді Камбул М. О. про відмову в клопотаннях про виклик свідка та про витребування доказів. Вважає, що суддя Камбул М. О. порушила вимоги ЦПК України, оголосивши в судовому засіданні 18 серпня 2025 року лише резолютивну частину протокольної ухвали. Незаконна відмова судді Камбул М. О. в доступі до правосуддя заявнику ОСОБА_1 унеможливило реалізацію наданих їй процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, також в діях судді вбачається порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
21 серпня 2025 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Камбул М. О. заява адвоката Севостьянової І. Г. про відвід судді Камбул М. О. визнана необґрунтованою. Заяву про відвід передано до канцелярії Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для визначення суддів, який буде вирішувати заяву.
25 серпня 2025 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Квітковського Я. А. в задоволенні заяви адвоката Сеостьянової І. Г. про відвід судді Камбул М. О. відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що із поданої заяви не вбачається наявність прямої чи побічної заінтересованості судді у результаті розгляду справи, певних його прихильностей стосовно будь-кого з учасників справи. Крім того, не встановлено наявності обставин, що свідчать про те, що головуючий суддя не є безстороннім, неупередженим та об`єктивним. Доводи заяви фактично зводяться до незгоди з діями секретаря судового засідання щодо оформлення протоколу судового засідання і незгоди з процесуальними рішеннями суду, що не є підставою для відводу згідно з положеннями ЦПК України. Наведені заявницею доводи не є достатніми для суду, аби зробити висновок про наявність підстав для відводу, передбачених пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, які б свідчили про упередженість судді Камбул М. О. та, в подальшому, унеможливлювали б постановлення ним об`єктивного рішення в справі.
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що, оскільки заява про відвід судді Камбул М. О. була подана до суду 20 серпня 2025 року, тобто більше ніж за три робочі дні до судового засідання, яке було призначено на 26 серпня 2025 року, питання про відвід судді Камбул М. О. вирішено суддею Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М. О. відповідно до вимог статті 40 ЦПК України, а твердження апелянта про розгляд справи неповноважним складом суду ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні норм процесуального права та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Отже, подана заявницею заява про відвід судді Камбул М. О. розглянута у встановленому законом порядку на підставі вимог статей 36, 39, 40 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Щодо розгляду заяви за нововиявленими обставинами по суті
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною другою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній/касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2021 року в справі № 9901/424/18.
ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Отже, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину задоволено, зменшено розмір аліментів, встановлених рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року в справі № 215/3669/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Виконавчий лист № 215/2669/19, 2/215/2094/19, виданий районним судом, відкликано.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року обґрунтоване тим, що у зв`язку зі звільненням з роботи, яка була основним джерелом його доходів, змінилося матеріальне становище позивача, оскільки на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, що впливає на спроможність платника аліментів сплачувати їх у раніше визначеному розмірі. Неможливість працевлаштування позивача, необхідність догляду за дитиною є істотними змінами в матеріальному стані платника аліментів. Врахувавши встановлене, суд виснував про наявність правових підстав для зменшення стягуваних з позивача аліментів.
Звертаючись із заявою до суду про перегляд рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року ОСОБА_1 як на істотну обставину, що не була встановлена судом та не могла бути їй відома, послалася на ту обставину, що відповідач, зазначивши, що начебто звільнився з роботи за сімейними обставинами для догляду за дитиною, натомість поїхав працювати за кордон, що може свідчити про поліпшення його матеріального становища та виключає догляд позивача за дитиною до досягнення нею 14-літнього віку.
Проаналізувавши зміст рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року та наведені заявницею підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обставини, які вказані ОСОБА_1 , не є нововиявленими, у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та остання мала можливість під час розгляду справи надати заперечення та спростувати обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги про зменшення розміру аліментів. 
ОСОБА_1 повідомлялася належним чином про дати, час та місце судових засідань під час розгляду справи по суті, заявляла клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 31а, 33, 40, 43), водночас не скористалася своїм правом для подачі відзиву на позов, а також не оскаржувала рішення суду від 05 серпня 2022 року в апеляційному порядку.
Заява по суті зводиться до спроби схилити суд до переоцінки доказів, які існували на час розгляду справи та незгоди з рішенням суду, тому правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з судовими рішеннями і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Севостьянової Ірини Григорівни залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська