Справа № 697/61/26 
Провадження № 2/697/365/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого – судді Деревенського І.І.,
за участю: секретаря судового засідання Задорожнього К.О.,
позивача – ОСОБА_1 , 
представника позивача - адвоката Хорошун О.В.,
представника відповідача – адвоката Бовшика М.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якого діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна (далі – адвокат Хоршун О.В., представник позивача) через систему «Електронний суд» звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , відповідач) про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебувало кримінальне провадження №12024250340000192 від 19.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.02.2025 призначено у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України – судово-психіатричну експертизу.
До суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №407 від 20.03.2025, відповідно до якого, на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє ознаки органічного шизофреноподібного розладу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі органічного шизофреноподібного розладу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи ступінь клінічного прояву психічного розладу у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час, враховуючи ступінь суспільної небезпеки та можливість повтору вчинення суспільно небезпечних дій через наявний у нього психічний розлад, рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст. 92 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2025 змінено порядок розгляду кримінального провадження №12024250340000192 від 19.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та вирішено продовжувати його розгляд згідно з правилами, передбаченими Главою 39 КПК України про кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Ухвалою суду від 26.09.2025 до участі в справі залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024250340000192 відносно ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Ухвалою суду в справі №697/1603/24 клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 – задоволено. Застосовано до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – залишено без розгляду, для можливості звернення з позовною заявою до належного відповідача або до видужання ОСОБА_3 (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі №165/1610/20).
Матеріалами справи встановлено, що цивільний відповідач ОСОБА_3 18.06.2024 близько 11:25 години. ОСОБА_3 , перебуваючи на асфальтній дорозі неподалік власного домоволодіння по АДРЕСА_1 . на грунті довготривалих неприязних відносин, у ході сварки з потерпілим ОСОБА_4 , який в той час знаходився із своїм велосипедом навпроти нього, діючи умисно, усвідомлючи протиправний характер свого діяння щодо настання суспільно небезпечних наслідків, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці сокиру із дерев`яним топорищем, яку останній взяв на території власного домоволодіння та замахнувшись нею наніс два удари підряд і острою частиною сокири в ліву руку потерпілого ОСОБА_1 а саме в область кисті якою останній поставив блок, після чого ОСОБА_3 наніс потерпілому ще чотири удари сокирою в область лівої руки потерпілого, однак ОСОБА_1 продовжив відбиватися та ставити рукою блоки, після чого одразу ж направився то домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де його побачила гр. ОСОБА_5 яка побачивши кров на його лівій руці завела його на територію домоволодіння та надала домедичну допомогу. Так, внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді переломів 4-ї та 5-ї п`ясних кісток лівої кисті, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я: рани лівого передпліччя, саден лівої кисті та лівого плеча які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №02-01-604 від 10.07.2024.
Винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивача, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Внаслідок злочинних дій відповідача, які спричинили тяжкі тілесні ушкодження позивачем завдано на ним понесено матеріальну шкоду, а саме: на лікування та на транспортні витрати поїздок до м. Черкаси до лікарні та було витрачено 26683,04 грн.
Представник позивача зазначає, що на даний момент ОСОБА_3 добровільно відшкодовувати завдані збитки відмовляється, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду із цією позовною заявою. 
Протиправною поведінкою цивільного відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача порушений звичний уклад його життя заподіяною травмою руки, передпліччя, ушкодження нервів та сухожилля. Протиправними діями цивільного відповідача порушено звичайний уклад сім`ї позивача, ушкоджене його здоров`я. Зазначає, що хвилювання викликає ще й той факт, що відповідач не попросив вибачення, зовсім не допоміг грошима, в той час як родиною потерпілого витрачаються великі кошти на лікування.
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 спричинив скоєнням тяжкого злочину проти життя і здоров`я ОСОБА_1 тілесні та душевні страждання. 
Представником позивача зроблено посилання на п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Стверджує, що вчинення відповідачем злочину призвело до моральних страждань позивача, оскільки вказана подія є беззаперечно психотравмуючою ситуацією для потерпілого, внаслідок перенесеного ним болю від заподіяних тілесних ушкоджень, емоційного стресу, що не є нормальним способом життя, тобто порушенням життєвого ритму, а також тривалим лікуванням, та перенесенням вже наразі кількох операцій та необхідність перенесення ще хірургічного втручання з метою відновлення функціонування травмованого передпліччя та руки. Також зазначає, що між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням кримінального злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілому існує причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.
При визначенні розміру завданої потерпілим моральної шкоди сторона позивача просить суд врахувати характер і обсяг страждань, яких позивач зазнав внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень від яких і досі потерпілий проходить лікування вже понад три місяці, несе матеріальні витрати на відновлення свого стану здоров`я, а також для відновлення порушеного звичного ритму життя у зв`язку, лікування від стресу, та виходячи з вимог розумності і справедливості, задовольнити цивільний позов про стягнення моральної шкоди, розмір якої позивач оцінюють у 50000 грн..
У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 , законного представника - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 26683,04 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн..
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 16.01.2026 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.
16.04.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та згідно ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 20.04.2026 о 15:15 год..
Представник позивача – адвокат Хорошун О.В. та позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав викладених у позовній заяві. Крім того представник позивача просила надати їй термін у 5 днів для подачі заяви про понесені витрати на правову допомогу.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Бовшика М.Ю..
Представник відповідача – адвокат Бовшик М.Ю. у судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідачка є неналежним відповідачем у даній справі, також наголосив на тому, що у ОСОБА_3 окрім відповідачки існує ще дві доньки. Крім того, просив надати йому термін у 5 днів для подачі заяви про понесені витрати на правову допомогу.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2025, у справі №697/1603/24, провадження №1-кп/697/59/2029, до ОСОБА_3 застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КПК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.35-39).
Як вбачається та встановлено з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення суспільно небезпечного діяння, що підлягає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
18 червня 2024 року, близько 11:25 годин, перебуваючи на асфальтній дорозі неподалік власного домоволодіння по АДРЕСА_1 , у ході сварки із потерпілим ОСОБА_1 , який в той час знаходився із своїм велосипедом навпроти нього, тримаючи у правій руці сокиру із дерев`яним топорищем, яку останній взяв на території власного домоволодіння, замахнувшись нею, наніс два удари підряд гострою частиною сокири в ліву руку потерпілого ОСОБА_1 , а саме в область кисті, якою останній поставив блок, після чого ОСОБА_3 наніс потерпілому ще чотири удари сокирою в область лівої руки потерпілого, однак ОСОБА_1 продовжив відбиватися та ставити рукою блоки, після чого одразу ж направився до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де його побачила гр. ОСОБА_5 , яка, побачивши кров на лівій руці ОСОБА_1 , завела його на територію вищевказаного домоволодіння та надала домедичну допомогу.
Внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: переломів 4-ї та 5-ї п`ясних кісток лівої кисті, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; рани лівого передпліччя, саден лівої кисті та лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 02-01/604 від 10.07.2024.
Із висновку судово-психіатричної експертизи Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №407 від 20.03.2025, вбачається, що на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє ознаки органічного шизофреноподібного розладу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі органічного шизофреноподібного розладу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи ступінь клінічного прояву психічного розладу у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час, враховуючи ступінь суспільної небезпеки та можливість повтору вчинення суспільно небезпечних дій через наявний у нього психічний розлад, рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст. 92 Кримінального кодексу України (а.с.7-11). 
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2025 залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024250340000192 відносно ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (а.с.59-60). Даною ухвалою встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 ..
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт.
Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов`язують виникнення цивільно-правової відповідальності.
Поведінка особи визнається протиправною, якщо вона не відповідає вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства або договорі. Недоговірна відповідальність виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника (частина 1 статті 1166 ЦК). У разі ж завдання шкоди правомірними діями, цивільна відповідальність не настає.
Таким чином, протиправний характер діяння є універсальною типовою умовою цивільно-правової відповідальності. Якщо порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь-яких юридичних фактів, крім договору (відповідно при недоговірній відповідальності), протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2025 залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024250340000192 відносно ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2025, у справі №697/1603/24, провадження №1-кп/697/59/2029, до ОСОБА_3 застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КПК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили.
Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно висновку судово - психіатричної експертизи в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_3 встановлено, що останній виявляв ознаки органічного шизофреноподібного розладу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі органічного шизофреноподібного розладу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи ступінь клінічного прояву психічного розладу у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час, враховуючи ступінь суспільної небезпеки та можливість повтору вчинення суспільно небезпечних дій через наявний у нього психічний розлад, рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст. 92 Кримінального кодексу України.
Відповідно до статті 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.
Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.
Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
Тобто ст. 1186 ЦК України передбачає два самостійні випадки відшкодування шкоди, а саме коли шкода завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними та коли шкода завдана особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством.
Наявність психічного розладу або недоумства свідчить про відсутність в діях такої особи вини, а отже, і про неможливість покладення на неї відповідальності.
Тому, відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України, суду надано право постановити рішення про відшкодування шкоди, завданої такою особою, її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми але відповідальність зазначених осіб наставатиме тільки за умов, якщо вони: 1) є повнолітніми та працездатними; 2) проживали разом з цією особою; 3) знали про її психічний розлад чи недоумство.
Тобто правила цієї норми (ч. 2 ст. 1186 ЦК України) передбачають вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство.
Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 717/304/16-ц, провадження № 61-24272св18.
В постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 626/924/23, провадження № 61-6104св24, зазначено, що використане законодавцем у першому реченні абзацу 1 частини першої статті 1186 ЦК України формулювання: «Шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується», є загальним правилом, яке поширюється на всіх осіб, які завдали шкоди у відповідному стані, незалежно від виду та тривалості такого стану. Далі у частині першій статті 1186 ЦК України законодавець наводить два виключення із загального правила, коли обов`язок відшкодування шкоди завданої особою вказаною у першому реченні абзацу 1 частини першої цієї статті, може (або має) бути покладено на таку особу (завдавача шкоди): 1) коли суд, врахувавши матеріальне становище потерпілого та особи, яка завдала шкоди, дійде висновку про можливість її відшкодування завдавачем повністю або частково; 2) коли ця особа (завдавач шкоди) сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин, шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених ЦК України. Натомість у частині другій статті 1186 ЦК України законодавець визначив випадки, коли окрім завдавача шкоди, суд може покласти обов`язок з її відшкодування на інших конкретно визначених осіб та за певних умов - чоловіка (дружину), батьків, повнолітніх дітей, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Водночас правила частини другої статті 1186 ЦК України не скасовують правил викладених у частині першій цієї статті і не суперечать ним. Вказане підтверджує, як системний аналіз вищенаведених норм права, так і практика Верховного Суду у подібних справах. Зокрема, за обставин справи № 707/2786/16-ц було встановлено, що особа, яка страждала на хронічний психічний розлад (параноїдну шизофренію), внаслідок чого в момент завдання шкоди не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вчинила суспільне небезпечне діяння, що має ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, та до цієї особи у кримінальній справі (№ 695/2093/15-к) були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим типом нагляду. Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 707/2786/16-ц, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими з особи, яка завдала шкоди, було стягнуто 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, з посиланням на абзац 1 частини першої статті 1186 ЦК України та з урахуванням наявності у власності завдавача шкоди майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача, відхилив доводи відповідача про те, що оскільки він не є суб`єктом відповідальності за скоєний злочин та його наслідки, то на нього не може бути покладена відповідальність за спричинену позивачеві моральну шкоду.
В даному випадку позов пред`явлено до залученого під час розгляду кримінального провадження, в якості законного захисника ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , ухвалою суду від 26.09.2025. Однак матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення відповідачки опікуном останнього, також матеріали справи не містять відомостей про спільне проживання відповідачки та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач по даній справі не може бути суб`єктом цивільно-правової відповідальності.
Крім того, суд наголошує, що позивач не позбавлений можливості звернутися з позовною заявою до ОСОБА_3 після його видужання (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2022 у справі №165/1610/20).
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідач по справі не може бути суб`єктом цивільно-правової відповідальності в розумінні ч. 2 ст. 1186 ЦК України.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував, як такий що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з огляду вищезазначеного, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.
14.08.2025 в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Бовшиком М.Ю. було заявлено усне клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Бовшику М.Ю. необхідно подати докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 141, 259, 265 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - відмовити.
Представнику відповідача адвокату Бовшику Миколі Юрійовичу протягом п`яти днів після ухвалення рішення подати до суду докази щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на правову допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_1 ,проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий І . І . Деревенський