Справа № 456/1952/25 Головуючий у 1 інстанції: Яніва Н. М. 
Провадження № 22-ц/811/3548/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю
«Газорозподільні мережі України» – Піти Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів.
Просила визнати недійсним та скасувати рішення комісії ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 07 серпня 2024 року яким прийнято рішення щодо задоволення Акту про порушення №ЛФ 002248 від 01 липня 2024 року; зобов`язати відповідача «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснити перерахунок нарахованих за граничними нормами обсягів споживання природного газу та річної замовленої потужності із урахуванням фактичного, споживання газу в будинку АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ); стягнути з відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та суму понесених ОСОБА_1 судових витрат, а саме на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2025 року позовні вимог ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, - задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано рішення комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ЄДРПОУ 45204941) з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 07 серпня 2024 року яким прийнято рішення щодо задоволення акту про порушення №ЛФ 002248 від 01 липня 2024 року.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ЄДРПОУ: 45204941, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ЄДРПОУ: 45204941 в дохід держави 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ЄДРПОУ: 45204941 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у розмірі 363 (триста шістдесят три) гривні 36 коп..
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Булат Н.О. до закінчення судових дебатів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України зробила заяву про неможливість подання до їх завершення доказів на понесення інших судових витрат, зокрема пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а тому питання про розподіл таких витрат може бути вирішене у спосіб ухвалення судом додаткового рішення.
29 вересня 2025 року, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Булат Н.О., через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 31 200 гривень.
Заява обґрунтована тим, що 13 грудня 2024 року між позивачкою та адвокатським об`єднанням «Енергія права» в особі керуючого партнера Булат Нелі Олегівни укладено Договір №63/24 про надання правничої допомоги. Відповідно до п. 4.1. цього договору, вартість надання адвокатським об`єднанням послуг (гонорар) визначається додатково за згодою сторін (шляхом підписання акту про надання послуг) з урахуванням часу, необхідного надання послуг Клієнту та підготовки процесуальних документів, участі у слідчих діях та судових засіданнях тощо. Таким чином, загальна вартість витрат на правову допомогу, які понесла позивачка становить 31 200 гривень.
Позивачка та її представниця вважали, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним, оскільки подання заяв по суті вимагається процесуальним законодавством та є необхідною передумовою реалізації захисту порушеного права, а тому відповідає критерію необхідності, а також розумності таких витрат як участь у судових засіданнях, подання додаткових пояснень, процесуальних заяв. 
У зв`язку з чим просила заяву задовольнити у повному обсязі.
Додатковим рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – Булат Неля Олегівна.
В апеляційній скарзі покликається на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що загальний розмір фактично понесених витрат позивачем на професійну правову допомогу пов`язаних із розглядом цієї справи становить 31200 грн.
Поданий нею попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 15 000 грн не обмежує її у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, а чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. 
В оскаржуваному додатковому рішенні суду не встановлено невідповідності понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу критеріям реальності та розумності розміру.
Судом не враховано, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судових засіданнях, а й за інші дії поза судовим засіданням (складання позовної заяви, додаткових пояснень, заяви про виклик свідка, клопотання про витребування доказів, надання консультацій, підготовка до розгляду), що підтверджується наданими актами.
Просить додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.
14 листопада 2025 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Вважає, що сума витрат на правничу допомогу, яка була вказана у заяві від 26 вересня 2025 року, більше ніж вдвічі істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку в позовній заяві. У позовній заяві позивачем було зазначено розмір витрат на правову допомогу 15 000 грн., тоді як в заяві від 26 вересня 2025 року представник позивача просив стягнути 31 200 грн. 
Звертає увагу, що позовна заява була подана до 2 відповідачів, до кожного з яких було заявлено окрему позовну вимогу. Рішенням суду у даній справі було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» здійснити перерахунок нарахованих за граничними нормами обсягів споживання природного газу, тобто фактично відмовлено в задоволенні 50% заявлених позовних вимог. Тобто, фактично судом має вирішуватися питання про можливість відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі не більше 7500 грн., так як попередньо заявлений розмір витрат на правову допомогу становив 15 000 грн., і в половині позовних вимог відмовлено.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року, та залишити апеляційну скаргу на вказане рішення без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» – Піти Я.І.на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних представницею позивача робіт та наданих послуг, враховуючи заперечення представника відповідача щодо суми витрат на правову допомогу, вважав, що сума понесених витрат, яка була заявлена позивачкою, є непропорційною до обсягу робіт, які були надані представницею позивача.
З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Рішенням Конституційного Суду України в справі № N 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року роз`яснено, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалась ОСОБА_1 адвокатом Булат Н.О. на підставі Договору про надання правової допомоги № 63/24 від 13 грудня 2024 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію копію Договору №63/24 про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року, копію акту №1 про надання послуг від 22 січня 2025 року відповідно Договору N?63/24 про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року, копію акту з про надання послуг від 22 вересня 2025 року відповідно до Договору №63/24 про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні врахував, що з позовної заяви вбачається, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивачка очікувала понести у зв`язку з розглядом справи складав 15 000 гривень, які полягали у отриманні правової допомоги.
При цьому, в заяві від 29 вересня 2025 року про ухвалення додаткового рішення, позивачем зазначено про розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 31 200 грн., що істотно (більше ніж вдвічі) перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, і не наведено будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, і позивачем всупереч ч. 4 ст. 141 ЦПК України не доведено, що він не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).
Задовольняючи частково клопотання сторони позивача про розподіл судових витрат, суд першої інстанції посилаючись на ст. 137 ЦПК України, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, враховуючи заперечення представника відповідача щодо суми витрат на правову допомогу, звертав увагу на незначну складність справи і вважав, що сума понесених витрат, яка була заявлена позивачкою, є непропорційною до обсягу робіт, які були надані представницею позивача.
Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19, за якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналізуючи матеріали справи та подані представником позивача адвокатом Булат Н.О. докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31 200 грн. є не співмірними із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. 
Відтак, з огляду на наявність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 200 грн., беручи до уваги той факт, що позов задоволено частково, із врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання, з яким погоджується колегія суддів, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума у розмірі 5 000 грн.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 200 грн. з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, що узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката та клієнта, а суд не має права втручатись в ці правовідносини, колегія суддів зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21 сформульовано висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.