Провадження № 1-кп/734/215/26 Справа № 734/676/26

В И Р О К
іменем України

24 березня 2026 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 42025272300000564 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
27.03.2024 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 407 КК України до остаточного покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі; 
20.12.2024 умовно достроково-звільнений Бориспільським міськрайонним судом Київської області від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, невідбута частина покарання становить 4 роки 4 місяці 25 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контактом військової частини НОМЕР_1 , який прибув на навчання до військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 2, 215, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів, в умовах воєнного стану, 11.03.2025 у невстановлений точний час, але не пізніше 10 год 15 хв самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка дислокується у районі АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини за наявності реальної можливості для цього та по даний час до розташування військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 не повернувся.
У подальшому, 02.02.2026 о 12 год 27 хв ОСОБА_5 затримано у поряду ст. 208 КПК України уповноваженою особою Відділення поліції № 1 (с-ще Козелець) Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, та підтвердив обставини самовільного залишення військової частини. Він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 і був направлений для проходження базової військової підготовки до Десни. З огляду на те, що в палатках, де вони жили, було холодно, він залишив військову частину, не отримавши дозволу командування. В подальшому він перебував у друзів і не повернувся до військової частини. 
Оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особу, вважає, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшує покарання – визнання вини.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67КК України, суд визнає вчинення злочину особою повторно.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Виходячи з положень ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи, даних про особу  ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.
Разом з тим, як вказано вище,  ОСОБА_5 27.03.2024 було засуджено Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 407 КК України до остаточного покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 20.12.2024 ОСОБА_7 було умовно достроково-звільнено Бориспільським міськрайонним судом Київської області від відбування покарання для проходження військової служби, невідбута частина покарання становить 4 роки 4 місяці 25 днів.
Вказане дає підстави суду дійти висновку, що  ОСОБА_5 , будучи особою, до якої застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно відбуватися за правилами, передбаченими ч. 1 ст.71 КК України, яка передбачає можливість часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого  ОСОБА_5  залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 394 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років та 6 /шість/ місяців.
Остаточне покарання  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Васильківського міськрайонного судом Київської області від 27 березня 2024 року, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Строк відбування покарання  ОСОБА_5  рахувати з 02 лютого 2026 року (тим самим зарахувавши у строк відбуття покарання період перебування під вартою в межах цього кримінального провадження із розрахунку день за день).
Міру запобіжного заходу, обрану  ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя        ОСОБА_8