ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/8801/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області вул. Коршинського, буд. 2а, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 37809328) в особі Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС у Закарпатській області (вул. Головна, буд. 59, с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська область, 89435, код ЄДРПОУ 37809328), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів – Державне підприємство «Документ» (вул. Довнар-Запольського, буд. 8, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 32735236) про визнання рішення протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Суязова Галини Василівни (далі – представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС у Закарпатській області (далі - відповідачі), яким просить суд:
1) скасувати рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України гр. ОСОБА_2 , яке прийняте Ужгородським відділом №1 ГУ ДМС у Закарпатській області 13.12.2024 № 2110.4-3528/2110.18-24 та зобов`язати Ужгородський відділ №1 ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі ДП «Документ» філія в Польщі прийняти нове рішення та видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулася до ДП «Документ» в м. Варшава (Польща) із заявою про заміну паспорта громадянина України у зв`язку із зміною прізвища. Відповідач відмовив в обміні паспорта з підстав відсутності підтверджуючих обставин, через яких паспорт підлягає обміну, у зв`язку зі зміною інформації, внесеної до паспорта, зокрема у тому числі «прізвище». Позивач вважає, що відмова відповідача порушує її права та законні інтереси.
06 листопада 2025 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху. Недоліки позовної заяви усунуті в строк та спосіб встановлений судом.
12 листопада 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
26 листопада 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Державне підприємство «Документ» (код ЄДРПОУ 32735236, 04116, місто Київ, вулиця Довнар-Запольського, будинок 8). Клопотання обґрунтоване тим, що позивач перебуваючи за кордоном звернулася у встановленому Законом порядку до ДП «Документ» Фiлiя в Польщi (м. Варшава-9040), то поза усяким сумнівом рішення по суті позовних вимог у справі № 260/8801/25 може вилинути на інтереси та обов`язки ДП «Документ» Фiлiя в Польщi (м. Варшава-9040).
02 січня 2026 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника відповідача та залучено третю особу.
26 листопада 2025 року представником відповідача, через підсистему «Електронний суд», подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України прийнято з дотриманням вимог законодавства. Вказано, що позивач є громадянкою України, у 2009 році уклала шлюб у місті Ларнака (Республіка Кіпр), а у 2016 році повторно уклала шлюб у штаті Флорида (США). 02.09.2024 вона подала заяву-анкету для обміну паспорта у зв`язку зі зміною прізвища до відокремленого підрозділу ДП «Документ» у м. Варшава (Польща), додавши паспорт серії НОМЕР_1 , картку платника податків, свідоцтво про шлюб № НОМЕР_2 від 27.07.2009, запис про шлюб від 04.01.2016 №16-28881, витяг з реєстру населення Держави Ізраїль від 26.11.2023 та платіжний документ. Після перевірки поданих документів та проведення заходів з ідентифікації особи Ужгородським відділом №1 ГУ ДМС у Закарпатській області 13.12.2024 було прийнято рішення про відмову в оформленні паспорта, оскільки надана інформація не підтвердилася даними державних реєстрів та інформаційних баз.
Відповідач наголошує, що правовідносини у справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 та постановою від 10.06.2022 №678. Відповідно до пунктів 32, 69, 71-74 Порядку №302 працівники територіального органу ДМС зобов`язані перевірити повноту документів, провести ідентифікацію особи та підтвердити обставини, що є підставою для обміну паспорта. За результатами перевірки встановлено, що у свідоцтві про шлюб, виданому в Республіці Кіпр, а також у записі про шлюб у штаті Флорида відсутні відомості про зміну прізвища після укладення шлюбу, а витяг з реєстру населення Держави Ізраїль не містить достатніх даних для підтвердження законності зміни прізвища відповідно до вимог законодавства України або держав, де укладалися шлюби.
Крім того, відповідач зазначає, що ДМС здійснила додаткові перевірки, направивши запити до органів ДРАЦС України, дипломатичних установ України у США, Республіці Кіпр та Державі Ізраїль. За результатами цих запитів підтвердження факту офіційної зміни прізвища позивача у встановленому порядку отримано не було. Зокрема, Посольство України у США роз`яснило, що у штаті Флорида свідоцтво про шлюб не спричиняє автоматичної зміни прізвища, а така зміна потребує окремого юридичного оформлення, зокрема шляхом оновлення соціальної картки (Social Security Card) або шляхом отримання судового рішення (Court Name Change Order). Аналогічно, за інформацією Посольства України в Республіці Кіпр, відомості про оформлення позивачем зміни прізвища відповідно до законодавства цієї держави відсутні.
Відповідач також звертає увагу, що поданий витяг з реєстру населення Ізраїлю не може вважатися належним доказом зміни прізвища, оскільки не містить підтвердження підстав такої зміни та документів, на яких він ґрунтується. У зв`язку з цим, на думку відповідача, позивач не виконала вимоги пункту 69 Порядку №302 щодо подання документів, які підтверджують обставини, у зв`язку з якими здійснюється обмін паспорта. Відтак рішення Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС у Закарпатській області від 13.12.2024 №2110.4-3528/2110.18-24 про відмову в оформленні паспорта відповідач вважає правомірним.
З урахуванням викладеного відповідач вважає, що відмова в оформленні паспорта була прийнята на підставі пункту 3 пункту 100 Порядку №302 у зв`язку з не підтвердженням відомостей щодо зміни прізвища позивача. При цьому їй було роз`яснено порядок усунення недоліків та можливість повторного звернення після подання належних документів. 
20 січня 2026 року до суду подано, через підсистему «Електронний суд», пояснення третьої особи. ДП «Документ» у своїх письмових поясненнях зазначила, що правовідносини щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України регулюються Законом України № 5492-VI та Постановою КМУ № 302, відповідно до яких підприємство наділене повноваженнями лише приймати документи, формувати заяви-анкети та передавати їх до уповноваженого органу ДМС для подальшого розгляду. Підприємство вказало, що 02.09.2024 року позивач звернулася до відокремленого підрозділу ДП «Документ» у м. Варшава (Польща), де було належним чином сформовано заяву-анкету та передано її до ГУ ДМС у Закарпатській області. Оскільки рішенням від 13.12.2024 року уповноважений орган відмовив у оформленні паспорта, ДП «Документ» не мало правових підстав для вчинення будь-яких подальших дій та вважає зазначене рішення законним і обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог чинного законодавства України
На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (в дівочому «Стригачова») є громадянкою України та у 2009 році уклала шлюб із громадянином ОСОБА_4 у окрузі ОСОБА_5 (Республіка Кіпр), після чого, згідно з витягом з реєстру населення, змінила прізвище зі « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Надалі після розірвання шлюбу вона повторно уклала шлюб 04.01.2016 року у штаті ОСОБА_8 (США), а згодом за власним бажанням здійснила зміну прізвища на « ОСОБА_1 ». У свідоцтві про шлюб зазначено її ім`я як ОСОБА_9 , що, на думку позивача, підтверджує факт зміни її прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу.
З метою обміну паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища позивач звернулася до відокремленого підрозділу ДП «Документ» у місті Варшава (Польща), де подала відповідну заяву-анкету та пакет документів, після чого її паспорт було вилучено, що підтверджується довідкою від 02.09.2024 року. Однак за результатами перевірки документів відповідач в особі Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС України в Закарпатській області прийняв рішення про відмову в оформленні паспорта, мотивуючи це тим, що подане свідоцтво про шлюб не містить відомостей про зміну прізвища після державної реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим відсутні належні підстави для обміну паспорта відповідно до вимог пункту 69 Порядку № 302.
Не погодившись із таким рішенням, позивач оскаржила його до Державної міграційної служби України, однак за результатами розгляду скарги порушень у діях територіального підрозділу ДМС встановлено не було, про що її повідомлено листом, отриманим 15.10.2025 року. Водночас позивач наполягає, що наданий витяг з реєстру населення, виданий компетентним органом Держави Ізраїль, підтверджує факт та підстави зміни її прізвища, а тому подані документи є достатніми для внесення змін до паспортних даних. 
У зв`язку з цим вважаючи відмову у видачі паспорта громадянина України незаконною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III, документом, що підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.
Згідно з пунктом 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-XII (далі Положення №2503-XII), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Частиною першою статті 1 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20.11.2012 №5492-VI (далі Закон №5492-VI) визначено, що суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Згідно з частинами другою, третьою статті 4 Закону №5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Відповідно до п. п. а п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Частиною третьою статті 13 Закону №5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.
Відповідно до пунктів 3, 5, 7, 8, 12, 16 Положення №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону №5492-VI).
На виконання положень, зокрема, абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.03.2015 №302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Постанова №302), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з п. 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:
з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;
з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Пунктом 3 Постанови №302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Згідно з п. п. 1 п. 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, зміни інформації, внесеної до паспорта, у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені прізвище, ім`я у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (крім додаткової змінної інформації).
Відповідно до п. 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація: інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта; додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про РНОКПП або повідомлення про відмову від його прийняття (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від РНОКПП у відповідному полі проставляється слово відмова. У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється; біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби кваліфікованого електронного підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.
Відповідно до ст. 2 Закону України Про захист персональних даних від 01.06.2010 №2297-VI (далі Закон №2297-VI), персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Згідно з ч. ч. 1, 5-6 ст. 6 Закону №2297-VI, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Водночас, частиною другою статті 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору. При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Водночас, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Відповідно до пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 14.07.2016 №1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон №1474-VIII), до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. При цьому, за пунктом 7 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Так, в межах встановленого Законом №1474-VIII строку Уряд прийняв постанову від 26.10.2016 №745, якою вніс відповідні зміни до Постанови №302.
Постанова Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745 набрала чинності 01.11.2016, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою №302.
Положення №2503-XII прийняте на виконання вимог статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.91 №1636-XII, який втратив чинність згідно із Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III.
На підставі Положення №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.93 №3423-XII) Кабінет Міністрів України постановою від 04.06.94 №353 (далі - Постанова №353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України.
Постанову №353 визнано такою, що втратила чинність з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Однак постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №415 зупинено дію постанови від 13.03.2013 №185, відновивши дію Постанови №353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).
Відтак, станом на дату звернення позивача до міграційного органу діяло два нормативних акта щодо видачі (обміну) паспорта громадянина України: Положення №2503-XII та Постанова №302.
В статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 №2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».
За сталою практикою ЄСПЛ першою умовою виправданості втручання у право, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.95, заява №18139/91, п. 37). Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».
Таким чином, приписами Закону №5492-VI та Постанови №302, на відміну від приписів Положення №2503-XII, звужено право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.12.2019 у справі №420/270/19 (№К/9901/18498/19), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Приватне життя охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру (п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі C. проти Бельгії від 07.08.96 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі Pretty проти Сполученого Королівства (справа №2346/02, ECHR 2002 та п. 65 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Волков проти України (заява №21722/11).
Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося згідно із законом, не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі Ельсхольц проти Німеччини (Elsholz v. Germany) [ВП], заява №25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).
Аналізуючи викладені вище норми законодавства, суд звертає увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.
Відповідно до п. 16 Положення №2503-XII, обмін паспорта провадиться у разі, зокрема, зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові.
Пунктом 108 Постанови №302 визначено, що паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі, зокрема, якщо він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта, у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені прізвище, ім`я у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (крім додаткової змінної інформації) (абз. 2).
У разі подання особою у строки, встановлені законодавством, документів для обміну паспорта у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта, у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені прізвище, ім`я у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (крім додаткової змінної інформації), виявленням помилки в інформації, внесеній до паспорта, або в разі його непридатності для подальшого використання паспорт, що підлягає обміну, визнається недійсним з дня подання документів для його обміну (абз. 11).
Окремо суд зауважує, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 розділу IV Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за №620/33591 (далі - Тимчасовий порядок №456), обмін паспорта здійснюється в разі зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження.
Відповідно до п. 2 розділу IV Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
Зразок заяви про видачу паспорта громадянина України наведений у додатку 1 до Тимчасового порядку №456.
Отже, чинне законодавство передбачає можливість обміну паспорта громадянина України у формі книжечки на паспорт громадянина України у формі книжечки в разі зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження такого громадянина.
Відповідно до поданих документів, а саме свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 27.07.2009, запису про шлюб від 04.01.2016 №16-2888 та витягу з реєстру населення Держави Ізраїль від 26.11.2023 встановлено, що після подання заяви на обмін паспорта у зв`язку із зміною прізвища, ГУ ДМС України в Закарпатській області здійснило додаткові перевірки, направивши запити до органів ДРАЦС України, дипломатичних установ України у США, Республіці Кіпр та Державі Ізраїль. За результатами цих запитів підтвердження факту офіційної зміни прізвища позивача у встановленому порядку отримано не було. Зокрема, Посольство України у США роз`яснило, що у штаті Флорида свідоцтво про шлюб не спричиняє автоматичної зміни прізвища, а така зміна потребує окремого юридичного оформлення, зокрема шляхом оновлення соціальної картки (Social Security Card) або шляхом отримання судового рішення (Court Name Change Order). Аналогічно, за інформацією Посольства України в Республіці Кіпр, відомості про оформлення позивачем зміни прізвища відповідно до законодавства цієї держави відсутні. Також поданий витяг з реєстру населення Ізраїлю не може вважатися належним доказом зміни прізвища, оскільки не містить підтвердження підстав такої зміни та документів, на яких він ґрунтується. 
У зв`язку з цим, суд погоджується із твердженнями відповідача, що позивач не виконала вимоги пункту 69 Порядку №302 щодо подання документів, які підтверджують обставини, у зв`язку з якими здійснюється обмін паспорта. 
Відповідно до п. 1 розділу Х Тимчасового порядку №456, територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.
Вказаний перелік відмови особі в оформленні або видачі паспорта є вичерпним.
У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови (п. 2 розділу Х Тимчасового порядку №456).
Всупереч викладеному, підставою для відмови у обміні позивачу паспорта громадянина України відповідач зазначив, що відповідно до підпункту З пункту 100 Порядку 302, прийнято рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України, оскільки дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану Вами інформацію.
Для вирішення питання по суті, Вам рекомендовано звернутись до органів ДРАЦС в Україні або до дипломатичної установи України за кордоном для внесення змін до актового запису цивільного стану за заявою, на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, для упорядкування Ваших облікових даних , що, у подальшому, дасть змогу ідентифікувати Вашу особу при виготовленні паспортних документів.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України гр. Ірині ОСОБА_1 , яке прийняте Ужгородським відділом №1 ГУ ДМС у Закарпатській області 13.12.2024 № 2110.4-3528/2110.18-24 прийняте правомірно, а тому позовна вимога про скасування рішення задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Таким чином, вимога щодо зобов`язання Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі ДП «Документ» філія в Польщі прийняти нове рішення та видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, є похідною вимогою, тому підстави для її задоволення також відсутні.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області вул. Коршинського, буд. 2а, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 37809328) в особі Ужгородського відділу №1 ГУ ДМС у Закарпатській області (вул. Головна, буд. 59, с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська область, 89435, код ЄДРПОУ 37809328), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів – Державне підприємство «Документ» (вул. Довнар-Запольського, буд. 8, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 32735236) про визнання рішення протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець