Справа №519/166/26 
Провадження № "Е"2/519/338/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19.03.2026 м. Південне
Південний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Лемця С.П., 
за участі секретаря судового засідання Волкової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Фомича О.М. до АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до АТ «ОПЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 була прийнята до АТ "Одеський припортовий завод", де і працює по сьогоднішній час. 
Починаючи з липня по листопад 2023 року та за період з лютого 2025 року по січень 2026 року АТ "Одеський припортовий завод" не сплачувало заробітну плату ОСОБА_1 , сума заборгованості склала 72569,78 грн. 
В серпні 2022 року позивач захворіла та перебувала у медичному закладі на лікуванні, за наслідком захворювання позивач вимушена по сьогоднішній день приймати ліки, які купує за власні кошти.
Довідку про розрахунок заборгованості позивач отримала 03.02.2026. 
Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 12.02.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, згідно позову просить розгляд справи провести за їх відсутності, проти заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями не звертався.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного.
Відповідно до довідки АТ «ОПЗ» № 231 від 03.02.2026 заборгованість по заробітній платі за липень – листопад 2023 року та за період з лютого 2025 року по січень 2026 року складає 72569,78 грн (а.с.12). 
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.
Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу належних сум до дня розгляду справи, відповідачем не надано суду належних і достатніх доказів, що невиплата всіх належних сум позивачу сталася внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору).
Враховуючи вищевикладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, позовна заява ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за липень – листопад 2023 року та за період з лютого 2025 року по січень 2026 року в розмірі 72569,78 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сферах трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Доказами можуть слугувати будь-які дані, які зможуть показати взаємозв`язок між порушенням прав працівника та підтвердженням факту страждань і зміни звичного способу життя. Лише за умови доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві та наявності умов настання цивільно-правової відповідальності вимоги працівників про відшкодування завданої моральної шкоди підлягають задоволенню.
Як на підставу для відшкодування моральної шкоди позивач посилався на несвоєчасну виплату йому заробітної плати, що в свою чергу, викликало погіршення здоров`я, а саме: відсутність сну (безсоння), постійне нервове напруження, відчуття несправедливості.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до АТ "ОПЗ" для позасудового вирішення спору.
Судом також враховується інформація про стан здоров`я позивача. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 була госпіталізована до КНП Одеська обласна клінічна лікарня ООР з діагнозом ІХС. Гострий (25.08.22) Q інфаркт міокарду передньо-бічної стінки ЛШ. Стенозуючий коронаросклероз. Ангіопластика та стентування ПМШГ. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь ІІ, ризик 4. СН Іст. NYHAІІ. 
ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 25.08.2022 по 31.08.2022, при цьому заборгованість по заробітній платі згідно позовних вимог виникла з липня 2023 по січень 2026.
Скріншоти купівлі медичних препаратів також самі по собі не є належними доказами завдання відповідачем позивачу моральної шкоди. 
Надавши оцінку вказаним доводам, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження юридичних фактів, які складають підставу для відшкодування моральної шкоди за статтею 237-1 КЗпП України, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025.
Також суд констатує, що в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 001/25/ц від 15.01.2026, укладений між Адвокатським бюро «Олександр Фомич» в особі керуючого Фомича О.М. та ОСОБА_1 . Згідно акту прийому – передачі наданих послуг від 07.02.2026 вартість наданих послуг склала 5000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
З огляду на складність справи, виконані адвокатом роботи, враховуючи заочний розгляд справи, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн не відповідає акту прийому – передачі наданих послуг і критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3500 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем подано позовну заяву через ЄСІТС, то згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 3, 12, 81, 259, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов представника ОСОБА_1 – адвоката Фомича О.М. до АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити частково.
Стягнути з АТ «Одеський припортовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період липень – листопад 2023 року та за період з лютого 2025 року по січень 2026 року в розмірі 72569 (сімдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять ) грн 78 коп. 
Стягнути з АТ «Одеський припортовий завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 
Стягнути з АТ «Одеський припортовий завод» в дохід держави судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач АТ «Одеський припортовий завод», місцезнаходження за адресою: 65001, Одеська обл., м. Південне, вул. Заводська, буд. 3, код ЄДРПОУ 00206539.

Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ