Справа № 529/1188/25
Провадження № 3/529/28/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року селище Диканька
Суддя Диканського районного суду Полтавської області Кириченко О.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , оператора 2 відділення взводу управління 7 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
за ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
10 грудня 2025 року близько 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 , оператор 2 відділення взводу управління 7 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_1 , у супроводі військовослужбовців цієї військової частини - солдата ОСОБА_2 та старшого солдата ОСОБА_3 , виїхали з території цієї військової частини, яка розташована в АДРЕСА_2 , до медичного закладу по вул. Медична, 1 в м. Полтаві з метою подальшого медичного огляду ОСОБА_1 для встановлення факту перебування його у стані наркотичного сп`яніння, адже у нього були наявні ознаки такого сп`яніння. По дорозі до наркодиспансеру 10 грудня 2025 близько 17 год. 00 хв. по АДРЕСА_3 солдат ОСОБА_1 повідомив, що йому стало погано. У зв`язку із цим водій зупинив автомобіль, щоб солдат ОСОБА_1 зміг вийти з автомобіля та подихати свіжим повітрям. Близько 17 год. 05 хв. солдат ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та його за руки тримав солдат ОСОБА_2 . В цей час солдат ОСОБА_1 почав відбиватися від солдата ОСОБА_2 та вдарив останнього милицею, після чого пішов у невідомому напрямку. Солдат ОСОБА_2 та старший солдат ОСОБА_3 почали розшукові заходи солдата ОСОБА_1 , проте місцезнаходження останнього встановити не вдалося. У період з 17 год. 05 хв. 10 грудня 2025 року до 11 год. 00 хв. 12 грудня 2025 року (дня самостійного повернення до місця несення служби) оператор 2 відділення взводу управління 7 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби, а саме без дозволу командування та без поважних причин перебував за межами розташування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував та проводив час на власний розсуд, чим поставив під загрозу обороноздатність та готовність до виконання завдань за призначенням Військової частини НОМЕР_1 .
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Нурієв Р.Б. в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, адвокат Нурієв Р.Б. подав клопотання, в якому просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, посилаючись на те, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за правовою нормою, яка не відповідає фактичним та правовим обставинам справи. Адвокат Нурієв Р.Б. зазначив, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, а саме під час дії воєнного стану. Зважаючи на положення ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, посадова особа, що складала адміністративний протокол, зобов`язана була під час встановлення кваліфікації визначити, що застосування ч. 3 ст. 172-11 КУпАП не є можливим, так як згідно з обставинами адміністративного правопорушення, варто розглядати можливість застосування ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. При цьому, зважаючи, що у ч. 4 ст. 172-11 КУпАП чітко визначено, що вона застосовується під час дії особливого періоду, окрім воєнного стану, то внаслідок цього відсутня відповідна правова кваліфікація для діянь ОСОБА_1 . Вказане свідчить про наявність відповідної правової прогалини, внаслідок чого діяння ОСОБА_1 не є ані адміністративним правопорушенням, ані кримінальним правопорушенням. Суд не наділений повноваженнями змінювати правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, визначену у протоколі, а також усувати істотні недоліки, допущені органом, який його складав. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.
Частиною 3 статті 172-11 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, повністю підтверджується наступною дослідженою судом сукупністю доказів:
- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії КИП № 137 від 16.12.2025, відповідно до якого у період з 17 год. 05 хв. 10 грудня 2025 року до 11 год. 00 хв. 12 грудня 2025 року (дня самостійного повернення до місця несення служби) оператор 2 відділення взводу управління 7 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби, а саме без дозволу командування та без поважних причин перебував за межами розташування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував та проводив час на власний розсуд. У поясненні у цьому протоколі, який ОСОБА_1 власноручно підписав, останній вказав, що він визнає у повному обсязі свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. ОСОБА_1 зазначив, що він самовільно залишив місце несення служби у зв`язку із нервовим перенапруженням та неможливістю вибути на лікування. 12.12.2025 він повернувся до місця несення служби.
- рапортом командира взводу зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 від 11.12.2025 про те, що 10.12.2025 близько 16 год. 00 хв. головний сержант військової частини майстер-сержант ОСОБА_5 надав вказівку на супровід солдата ОСОБА_1 на медичне освідування на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння. На шляху до медичного закладу в м. Полтаві солдат ОСОБА_1 , скаржився на поганий стан здоров`я та попрохав про зупинку транспортного засобу. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 втік у невідомому напрямку. На телефонні дзвінки солдат ОСОБА_1 не відповідав, за місцем мешкання був відсутній. 11.12.2025 солдат ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 не повернувся, його місцезнаходження невідоме.
- рапортом командира взводу зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 від 12.12.2025 про те, що 12.12.2025 близько 11 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 повернувся в розташування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , яку самовільно залишив 10.12.2025. Законних підстав його відсутності за місцем несення служби з 10.12.2025 по 12.12.2025 не повідомив.
- доповіддю оперативного чергового Військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 11.12.2025 по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 10.12.2025.
- доповіддю оперативного чергового Військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_7 від 12.12.2025 по факту повернення до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 об 11 год. 00 хв. 12.12.2025.
- письмовими поясненнями військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_2 та старшого солдата ОСОБА_3 від 16.12.2025, в яких останні вказали, що 10.12.2025 головний сержант військової частини НОМЕР_1 майстер-сержант ОСОБА_5 надав вказівку їм на супровід солдата ОСОБА_1 до лікаря нарколога з метою встановлення у нього стану наркотичного сп`яніння, адже його було виявлено з ознаками такого сп`яніння на території військової частини 10.12.2025 близько 15 год. 00 хв. Близько 16 год. 00 хв. вони виїхали з території цієї військової частини, яка розташована в АДРЕСА_2 , до наркодиспансеру в м. Полтаві. По дорозі до наркодиспансеру 10 грудня 2025 близько 17 год. 00 хв. по АДРЕСА_3 солдат ОСОБА_1 повідомив, що йому стало погано. У зв`язку із цим водій зупинив автомобіль, щоб солдат ОСОБА_1 зміг вийти з автомобіля та подихати свіжим повітрям. Близько 17 год. 05 хв. солдат ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та його за руки тримав солдат ОСОБА_2 , так як ОСОБА_1 ходив з милицями. В цей час солдат ОСОБА_1 почав відбиватися від солдата ОСОБА_2 та вдарив останнього милицею, після чого швидко пішов у невідомому напрямку. Вони, солдат ОСОБА_2 та старший солдат ОСОБА_3 , почали розшукові заходи солдата ОСОБА_1 , проте місцезнаходження останнього встановити не вдалося. Станом на 08 год. 00 хв. 11.12.2025 ОСОБА_1 до місця розташування Військової частини НОМЕР_1 не повернувся та на зв`язок не виходив. 12.12.2025 близько 11 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 самостійно повернувся до місця розташування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
- копією витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 350 від 10.12.2025, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 , телефоніста-лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 22-РС (по особовому складу) від 09.12.2025 звільненого із займаної посади і призначеного на посаду оператора 2 відділення взводу управління 7 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 10.12.2025 справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.
Дослідивши та оцінивши вказані вище докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами. 
ОСОБА_1 та його захисник не надали суду доказів того, що ОСОБА_1 звертався до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявами про незадовільний стан здоров`я, про необхідність вибуття для лікування та наявність дозволу командування про залишення ОСОБА_1 місця несення служби. 
З наданих захисником Бойка Д.О. копій виписок із медичної карти стаціонарного хворого за періоди з 18.09.2025 по 20.10.2025, з 22.10.2025 по 03.11.2025, з 06.11.2025 по 17.11.2025, з 19.11.2025 по 03.12.2025, з 30.12.2025 по 28.01.2026, копій висновків за результатами проведених 08.12.2025 електронейроміографії та 06.01.2026 мультиспіральної комп`ютерної томографії вбачається, що ОСОБА_1 дійсно має ряд важких захворювань та лікувався і проходив обстеження з приводу них у вказані періоди часу. 
При цьому, ОСОБА_1 та його захисник не надали суду доказів того, що ОСОБА_1 протягом часу відсутності за місцем несення служби, а саме з 17 год. 05 хв. 10.12.2025 до 11 год. 00 хв. 12.12.2025, перебував на лікуванні у відповідному медичному закладі. Ними не надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 саме у цей період часу мав поважні причини відсутності за місцем несення служби.
При цьому, суд зазначає, що погіршення стану здоров`я, без належного про це повідомлення командира, не є поважною причиною самовільного залишення військовослужбовцем місця несення служби.
Твердження захисника ОСОБА_1 - адвоката Нурієва Р.Б. про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, адже правопорушення ним вчинене під час дії воєнного стану, що є кваліфікуючою обставиною та відповідно діяння має кваліфікуватися за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, що нині виключається, адже цією нормою чітко передбачено, що її застосування можливе лише під час дії особливого періоду, окрім воєнного стану, і це свідчить про те, що діяння ОСОБА_1 не є ані адміністративним, ні кримінальним правопорушенням, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.
У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що на час його складення на території України діє особливий період, який включає в себе воєнний стан, однак при цьому, у протоколі не вказується особливий чи воєнний стан як кваліфікуюча обставина, при якій військовослужбовцем ОСОБА_1 вчинено самовільне залишення військової частини та місця несення служби тривалістю до десяти діб.
Частиною третьою статті 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби (далі СЗЧ) військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Частиною четвертою статті 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
За визначенням статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З наведеного визначення випливає, що воєнний стан є одним із видів особливого періоду.
17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", в Україні розпочав діяти особливий період.
Натомість воєнний стан в Україні введено з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і на день розгляду цієї справи воєнний стан триває.
Разом з цим, частиною четвертою статті 407 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Частиною п`ятою статті 407 КК України передбачена кримінальна відповідальність за СЗЧ, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Таким чином, відповідальність військовослужбовця не строкової служби за СЗЧ, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин в умовах саме воєнного стану прямо передбачена лише частиною п`ятою статті 407 КК України.
Водночас, змінами до частини п`ятої статті 407 КК України, внесеними Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень" від 13.07.2023 №3233-ІХ, встановлено обов`язкову кваліфікуючу ознаку СЗЧ, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах воєнного стану, тривалість понад три доби, чим фактично декриміналізовано такі діяння, що тривають до трьох діб.
Виключенням, що дозволяє кваліфікувати дії військовослужбовця за ч. 5 ст. 407 КК України незалежно від тривалості СЗЧ, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, є вчинення таких дій в бойовій обстановці.
Наведені норми матеріального законодавства свідчать, що СЗЧ військовослужбовцем нестрокової служби, яке вчинене в умовах воєнного стану носить більший рівень суспільної небезпеки ніж СЗЧ вчинене в умовах особливого періоду чи без воєнного стану, і ще більший ніж в умовах взагалі без особливого періоду.
Втім декриміналізація СЗЧ в умовах воєнного стану тривалістю до трьох діб, і наявне в диспозиції ч. 4 ст. 172-11 КУпАП застереження: "крім воєнного стану", обумовлюють кваліфікацію дій особи, яка вчинила СЗЧ в умовах воєнного стану тривалістю до трьох діб виключно за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Крім того, суд зауважує, що у ч. 3 ст. 172-11 КУпАП не вказано те, що ця норма може застосовуватися до військовослужбовця лише у мирний час та не може бути застосована у період дії воєнного стану.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, обставини вчинення правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , винність якого у вчиненні вказаного правопорушення повністю підтверджується доказами по справі в їх сукупності, беручи до уваги відсутність тяжких наслідків вчиненого правопорушення, приходжу до висновку, що за вчинене останньому необхідно призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в межах санкції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП у розмірі 8 500,00 грн, що буде достатнім для попередження вчинення ним подібних правопорушень в подальшому.
Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Згідно з ч. 2 ст. 301 КупАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано питання щодо строків розстрочення штрафу, а тому в даному випадку слід застосовувати аналогію закону та керуватися нормами Кримінального кодексу України.
Враховуючи скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 , який має ряд важких захворювань та періодично проходить зокрема стаціонарне лікування, на що необхідні значні кошти, вважаю за необхідне розстрочити йому виплату призначеного штрафу у розмірі 8 500,00 грн на 10 місяців, зобов`язавши його сплачувати по 850,00 грн щомісячно, до 30 числа кожного місяця, до повного погашення заборгованості.
Враховуючи обставини вчинення правопорушення, його склад, дані про особу ОСОБА_1 , який будучи військовослужбовцем, вчинив вказане правопорушення під час воєнного стану в Україні, приходжу до висновку про відсутність підстав для звільнення останнього від сплати судового збору. Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 665,60 грн, як з особи, на яку накладено адміністративне стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 40-1, ч. 3 ст. 172-11, ст. ст. 280, 283, п. 1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 287, 289, ч. 2 ст. 301, ст. 304 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.
Розстрочити ОСОБА_1 виплату призначеного штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп терміном на 10 (десять) місяців, зобов`язавши його сплачувати по 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп щомісячно, до 30 числа кожного місяця, до повного погашення заборгованості.
Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти суд про сплату відповідної частини штрафу, шляхом пред`явлення відповідного документу (квитанції).
Після спливу строку, на який відстрочено виконання постанови, у разі несплати штрафу особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, постанова підлягає зверненню до примусового виконання у загальному порядку. При примусовому виконанні постанови суду згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП несплачена сума штрафу підлягає стягненню у подвійному розмірі.
Стягнути з ОСОБА_1 за винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд Полтавської області.
Суддя О.С. Кириченко