ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3539/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:
від позивача – Кривошеєнко В.Є.,
від відповідача – Гусева О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сезон»
на рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026, ухвалене суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 12.02.2026
у справі № 916/3539/25
за позовом: Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сезон»
про: розірвання договору та стягнення 15 487 335,29 грн,
ВСТАНОВИВ
У серпні 2025 року Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області (далі Рада) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сезон» (далі ТОВ «Сезон»), в якому просила суд: розірвати укладений 10.05.2005 між Радою та ТОВ «Сезон» договір оренди земельної ділянки (кадастровий номером: 5122786400:02:002:0371; загальна площа: 7,8526 га; цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; вид використання: для будівництва та обслуговування бази відпочинку) (далі договір оренди землі), що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район (колишній Комінтернівський, Лиманський), Фонтанська сільська рада, село Фонтанка (далі земельна ділянка); стягнути з ТОВ «Сезон» на користь Ради 15 487 335,29 грн, з яких: 2 681 915,24 грн заборгованість за договором оренди та 12 805 420,05 грн пені.
Позов мотивований істотним порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди землі в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за період з серпня 2022 по липень 2025.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі № 916/3539/25 позов Ради задоволено частково, розірвано договір оренди землі, стягнуто з ТОВ «Сезон» заборгованість по орендній платі у розмірі 2 681 915,24 грн та пеню у розмірі 366 997 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи позов в частині розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеносте позовних вимог. Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначив про його часткову помилковість. Здійснивши перерахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки на заборгованість за серпень 2022 року - липень 2025 року протягом 6-ти місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано у межах визначених позивачем строків, суд дійшов висновку, що розмір пені становить 366 997 грн.
Не погодившись з рішеннями суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині розірвання договору оренди землі, ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги Ради.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Сезон» посилається на наступне:
- відповідач зареєстрований та знаходиться в с. Фонтанка Одеського району Одеської області і відноситься до прибережної зони, яка час від часу піддається обстрілам, ведення на цій території господарської діяльності становить загрозу для життя людей, у зв`язку з чим з 24.02.2022, а саме з початком бойових дій в Україні, ТОВ «Сезон» втратило можливість здійснювати повноцінну господарську діяльність без шкоди для господарства і працівників;
- цільовим призначенням даної земельної ділянки є будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, проте на території, яка постійно знаходиться під обстрілами, дуже важко здійснювати рекреаційну діяльність (будувати та обслуговувати базу відпочинку) без шкоди для життя та здоров`я людей;
- ТОВ «Сезон» вже 20 років орендує земельну ділянку як добросовісний суб`єкт господарювання і до введення в Україні воєнного стану належним чином виконувало умови договору оренди землі;
- враховуючи приписи ч. 1 ст. 652 ЦК України, відповідач звертався до позивача з проєктом додаткової угоди та графіком погашення заборгованості, маючи на меті змінити умови договору оренди, але його спроба була проігнорована позивачем. Суд дійшов передчасного висновку про те, що з такою пропозицією відповідач звернувся лише після отримання листа позивача з пропозицією підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди землі;
- на підтвердження настання форс-мажорних обставин, відповідачем було надано суду лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/2.0-7.1, натомість, суд дійшов помилкового висновку про те, що лише Сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин;
- у даному випадку вина відповідача відсутня;
- рішення суду про розірвання договору оренди є передчасним та прийнятим без оцінки всіх фактів та обставин, що мають істотне значення, оскільки у разі розірвання з відповідачем договору оренди землі та повторної передачі земельної ділянки іншому орендарю, позивач, починаючи з 26.05.2025, все одно буде позбавлений права стягувати з нового орендаря орендну плату до останнього числа місяця, в якому буде завершено активні бойові дії, як наслідок, припинення договору оренди з відповідачем буде економічно невиправданим;
- також скаржник звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.05.2023 у справі № 922/1317/22, відповідно до якої: «з огляду на критерій «пропорційності», який відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає необхідність дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, недоведеність (поряд із виявленим порушенням орендарем умов договору) наявності завдання реальної шкоди іншій стороні договору, внаслідок чого орендодавця було би позбавлено можливості отримати очікуване при укладенні договору, свідчить про недоведеність істотності допущеного орендарем порушення умов договору оренди як підстави його розірвання згідно з частиною другою статті 651 ЦК України. Верховний Суд врахував неспростований скаржником висновок апеляційного суду про те, що повторна спроба передачі органом місцевого самоврядування в оренду звільненої (в разі розірвання договору оренди) земельної ділянки комунальної власності з метою будівництва культурно-ділового центру наразі видається надскладним і малоймовірним (з огляду на його безперспективність) «завданням» для органу місцевого самоврядування під час війни, позаяк з 24.02.2022 Місто-герой Харків перебуває під постійними ворожими обстрілами».
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 за апеляційною скаргою ТОВ «Сезон» на рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі № 916/3539/25 відкрито апеляційне провадження, встановлено Раді строк до 03.04.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу до розгляду на 07.04.2026 о 14:00 год.
У відзиві на апеляційну скаргу Рада заперечувала проти її задоволення, зазначаючи, зокрема, про безпідставність посилання скаржника на настання форс-мажорних обставин, а також на неможливість ведення на земельній ділянці господарської діяльності через оголошення військового стану. Також Рада звертає увагу, що більше ніж за 20 років, на спірній земельній ділянці взагалі не велося жодної господарської діяльності, як до повномасштабного вторгнення, так і після. Проте, до 2022 року, це не було перешкодою для сплати орендних платежів.
Будь-яких інших заяв чи клопотань не надходило.
В судове засідання 07.04.2026 з`явилися представники Ради та ТОВ «Сезон».
Представник ТОВ «Сезон» просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі № 916/3539/25 в частині розірвання договору оренди землі, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Ради в цій частині.
Представник Ради заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду – без змін.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Насамперед колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на приписи ч. 1 ст. 269 ГПК України, у даному випадку колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі № 916/3539/25 лише в частині задоволення позову про розірвання укладеного 10.05.2005 між сторонами договору оренди земельної ділянки.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, 10.05.2005 між Радою (Орендодавець) та ТОВ «Сезон» (Орендар) укладено договір оренди землі (а.с.10-12), відповідно до пунктів 1, 3.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 7.853 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку, яка знаходиться на території Фонтанської сільської ради. Договір укладено на 49 років. 
Відповідно до підпунктів 9.1.1, 9.1.4 пункту 9.1 договору Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з п. п. 12.1, 12.3 договору зміна умов цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія цього договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором.
Між сторонами неодноразово вносилися зміни до даного договору, зокрема, щодо розміру орендної плати, а також строків її внесення Орендарем, що підтверджується наявними в матеріалах цієї справи додатковими угодами до договору, а саме: від 15.07.2008 (а.с.15), від 14.03.2014 (а.с.16), від 26.01.2017 (а.с.17) та від 13.03.2020 (а.с.18).
Так, згідно останньої додаткової угоди від 13.03.2020 до договору, сторони визначили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.02.2019 становить 22796883,06 грн, розмір орендної плати становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 683906,49 грн на рік та підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
В матеріалах цієї справи наявна складена позивачем довідка по ТОВ «Сезон» (а.с.20-21), відповідно до якої, починаючи з серпня 2022 (по липень 2025 року) ТОВ «Сезон» взагалі не сплачує орендну плату за договором. Загальна сума заборгованості за договором оренди становить 2 681 915,24 грн. Про це також свідчить надана позивачем банківська виписка (а.с.21).
Факт повної несплати орендних платежів за період з серпня 2022 по липень 2025 відповідачем не заперечується.
Листами від 14.05.2025 за № 03.1-1201/1789 та від 28.05.2025 за № 03.1-1201/2022 (а.с.23) Рада просила ТОВ «Сезон» погасити заборгованість за договором, розмір якої станом на 01.04.2025 складав 2548056,93 грн, а станом на 01.05.2025 - 2632921,56 грн. 
У відповідь на лист Ради від 14.05.2025 за № 03.1-1201/1789, ТОВ «Сезон» листом (без дати, а.с.25) повідомило, що усвідомлює наявність заборгованості та приймає всі заходи щодо погашення боргу, водночас наголошує, що підприємство опинилося в ситуації тимчасового невиконання договірних зобов`язань у зв`язку неможливістю ведення господарської діяльності по причині форс-мажорних обставин (введення воєнного стану в Україні). Також повідомило про накладення публічного обтяження Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі ст. 89 Податкового кодексу України, на підтвердження чого надано Акт опису майна від 07.05.2025, затверджений Головним управлінням ДПС в Одеській області (а.с.25-26), а також витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №97215611 від 13.05.2025 (а.с.26-27).
У відповідь на лист Ради від 28.05.2025 за № 03.1-1201/2022, ТОВ «Сезон» листом від 27.06.2025 (а.с.28) вкотре повідомило, що усвідомлює наявність заборгованості та приймає всі заходи щодо погашення боргу, а також про накладення публічного обтяження Головним управлінням ДПС в Одеській області. Також ТОВ «Сезон» просило з розумінням поставитися до ситуації та надати можливість досудового врегулювання шляхом укладаання договору реструктуризації.
11.07.2025 Радою прийнято рішення № 3261 «Про надання згоди на припинення договору оренди земельної ділянки від 10.05.2005, укладеного між Радою та ТОВ «Сезон» (а.с.29).
Листом від 24.07.2025 № 03.1-1201/2902 Рада направила на адресу ТОВ «Сезон» для підписання додаткову угоду про розірвання договору оренди. На підтвердження направлення листа від 24.07.2025, а також додаткової угоди про розірвання договору на адресу відповідача позивачем було надано лист з описом вкладення від 25.07.2025, а також поштову накладну (а.с.30).
У відповідь на лист Ради від 24.07.2025 № 03.1-1201/2902, ТОВ «Сезон» листом (без дати, а.с.53-54) повідомило про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. Повідомило, що в наслідок виниклої ситуації в Україні ТОВ «Сезон» не мало змоги здійснювати свою господарську діяльність та вчасно вносити орендну плату за землю, але розуміє про існування невиконаного грошового зобов`язання. ТОВ «Сезон» запропонувало підписати проєкт додаткової угоди та надати можливість в подальшому користуватися земельною ділянкою. Від підписання угоди про розірвання договору відповідач відмовився.
Листом від 10.09.2025 Рада (у відповідь на лист ТОВ «Сезон» про реструктуризацію боргу по орендній платі) повідомила, що за умовами договору Орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності, можливість реструктуризації заборгованості договором не передбачена. При цьому Рада повідомила, що реструктуризація заборгованості - це зменшення кредитного навантаження за договором кредитування, який між сторонами не укладався, що, відповідно, виключає можливість підписання проекту запропонованої відповідачем угоди.
Предметом позову у даній справі (в оскаржуваній частині) є вимога Ради про розірвання укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки з підстав істотного порушення його умов з боку ТОВ «Сезон», а саме щодо своєчасної та повної сплати орендної плати.
Задовольняючи позов в цій частині, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Зокрема, суд визнав обґрунтованими доводи Ради про істотне порушення ТОВ «Сезон» умов договору оренди землі та дійшов висновку про достатність підстав для його розірвання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, дострокове розірвання договору оренди землі можливе, зокрема, на вимогу однієї із сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором. 
При цьому окремими підставами для примусового припинення права користування земельною ділянкою на умовах оренди є систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 917/49/24, від 04.02.2025 у справі № 916/3679/23.
Колегія суддів відзначає, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. 
Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною, аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 та у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 616/292/17, від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 04.07.2023 у справі № 906/649/22, від 20.02.2024 у справі № 917/586/23, від 02.04.2024 у справі № 922/1165/23 та від 08.05.2024 у справі № 629/2698/23. 
Таким чином, підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми ч. 2 ст. 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 і такий висновок враховується колегією суддів відповідно ч. 4 ст. 236 ГПК України.
Матеріалами цієї справи підтверджується, що ТОВ «Сезон», починаючи з серпня 2022 (по липень 2025 року), взагалі не сплачує орендну плату за договором. Загальна сума заборгованості за договором оренди за цей період становить 2 681 915,24 грн. Факт несплати орендних платежів за цей період відповідачем не заперечується, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості не оскаржується.
Отже факт систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати за договором є доведеним, а відповідачем не спростованим.
За таких обставин, цілком обґрунтованим є висновок висновком суду першої інстанції про те, що систематична, тобто два і більше разів повна несплата ТОВ «Сезон» орендної плати згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є самостійною та достатньою правовою підставою для задоволення позову Орендодавця та розірвання укладеного з Орендарем договору оренди землі.
Щодо доводів скаржника про настання форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає, що предметом спору (в оскаржуваній частині) не є застосування відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені не оскаржується. 
Укладаючи спірний договір оренди, Рада обґрунтовано очікувала на своєчасне отримання орендної плати. Водночас, неможливість, як зазначає сам відповідач, здійснення повноцінної господарської діяльності та неспроможність, у зв`язку з цим, виконувати грошові зобов`язання, лише додатково підтверджують обґрунтованість вимог Ради та свідчать, що ТОВ «Сезон» протягом невизначеного періоду часу не має можливості та наміру використовувати надану йому в оренду земельну ділянку і сплачувати за неї орендну плату.
При цьому, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який розміщений на офіційному веб-сайті останньої та на який посилається скаржник, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Зазначений лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», при цьому такий лист також не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини, натомість він адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, і його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Таким чином, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Даний висновок повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 07.06.2023 у справі №912/750/22 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22.
Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.05.2023 у справі № 922/1317/22, колегія суддів зазначає, що правовідносини у наведеній справі не є подібними по відношенню до справи, яка розглядається.
Зокрема, у справі № 922/1317/22, на яку посилається скаржник, порушення відповідачем як орендарем зобов`язань за договором оренди полягало у невиконанні обов`язку здійснити у встановлений строк забудову земельної ділянки з метою поліпшення інфраструктури міста. Будівельні роботи не розпочиналися, а розмір орендної плати початково залежав від здійснення будівництва чи експлуатації запланованого до зведення об`єкта. За відповідних обставин у справі № 922/1317/22 Харківська міська рада, визначила свій інтерес у стабільному надходженні орендної плати та наполягала на недоцільності розірвання договору оренди земельної ділянки під час широкомасштабної воєнної агресії проти України та перебування міста Харкова під постійними ворожими обстрілами з 24.02.2022, адже розірвання договору оренди землі неминуче призведе до втрати певної частини доходу бюджету місцевої територіальної громади, а також зважаючи на пріоритетність суспільного інтересу орендодавця в збереженні орендних відносин між сторонами з метою отримання, починаючи з 01.01.2018, підвищеного розміру орендної плати, визначеного додатковою угодою від 29.12.2016, яка (орендна плата) є важливим джерелом наповнення місцевого бюджету під час воєнного стану.
Натомість, з матеріалів цієї справи вбачається, що у даному випадку саме Рада, як власник землі та Орендодавець, вимагає розірвати укладений з відповідачем договір оренди землі з підстав істотного порушення з боку відповідача, як Орендаря, своїх зобов`язань, які полягають у тому, що відповідач (Орендар), починаючи з серпня 2022 і по липень 2025 року, тобто майже три роки поспіль, взагалі не сплачує орендну плату за договором, у зв`язку з чим територіальна громада не одержує доходів, на які вона розраховувала при укладенні договору оренди.
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (п. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
В свою чергу завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Отже доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків суду та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи
В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сезон» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі № 916/3539/25 залишити без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повна постанова складена 08.04.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва 

Н.М. Принцевська