Номер провадження: 22-ц/813/1818/26 
Справа № 501/2763/25
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року, постановлене під головуванням судді Пушкарського Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі ДП «МТП «Чорноморськ») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просила стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.09.2024 року до дати поновлення дії трудового договору 01.06.2025 року у розмірі 390 545,78 грн.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначала, що вона з жовтня 2013 року працює на різних посадах в юридичній службі ДП «МТП «Чорноморськ», а з 23.12.2021 року займає посаду начальника відділу правового забезпечення дотримання законодавства про працю юридичної служби ДП «МТП «Чорноморськ».
Наказом № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» призупинено дію трудових договорів, на термін до припинення або скасування воєнного стану, з працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», зокрема із позивачем, з 01 серпня 2023 року.
Позивач не погоджуючись з вказаним наказом звернулась до суду з позовом про визнання його незаконним та скасування в частині, що стосується позивача. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року у справі № 501/3677/24 позов ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ» задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 236 від 21.07.2023 року в частині призупинення дії трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ДП «МТП «Чорноморськ» та стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.08.2023 року по 23.09.2024 року, та судові витрати; допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
У зв`язку з виробничою необхідністю, наказом № 178-0 від 23 травня 2025 року поновлено дію трудового договору з позивачем з 02.06.2025 року.
Позивач вважає, що у період з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року, тобто період не охоплений рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2024 року у справі № 501/3677/24 в частині стягнення середнього заробітку, вона знаходилась у вимушеному прогулі через незаконний наказ № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», чим порушені її права, та відповідно до державних гарантій вона має право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений.
Стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2024 року до 01.06.2025 року у розмірі 390545,78 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду, ДП «МТП «Чорноморськ»звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що призупинення трудового договору в умовах воєнного стану не тягне за собою обов`язку роботодавця виплачувати середній заробіток за цей період, так як працівник не виконує роботу не з вини роботодавця.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника ДП «МТП «Чорноморськ», Тимофієнко О.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 знаходиться у трудових правовідносинах з ДП «МТП «Чорноморськ» з жовтня 2013 року, під час своєї роботи працювала на різних посадах в підприємстві, з 23.12.2021 року обіймає посаду начальника відділу правового забезпечення дотримання законодавства про працю юридичної служби ДП «МТП «Чорноморськ».
Згідно наказу директора ДП «МТП «Чорноморськ» Волошина В.Е. № 236 від 21.07.2023 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 з 01.08.2023 року.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року у справі № 501/3677/24 позов ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ» задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» в частині призупинення дії трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ДП «МТП «Чорноморськ»; стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.08.2023 року по 23.09.2024 року у розмірі 654546,00 грн.; стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.; допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
23 травня 2025 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, наказом директора ДП «МТП «Чорноморськ» Безрука В.М. №178-0 поновлено дію трудового договору з позивачем з 02.06.2025 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.07.2025 року по справі № 501/3677/24 апеляційну скаргу ДП «МТП «Чорноморськ» залишено без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року залишено без змін.
Таким чином, у період з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року ОСОБА_1 знаходилась у вимушеному прогулі через наказ №236 від 21.07.2023р. «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», незаконність якого визнано рішенням суду у справі № 501/3677/24, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Згідно положення ст. 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Суд, зауважує, що визнання наказу про призупинення дії трудового договору незаконним автоматично тягне за собою поновлення його дії та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Оскільки, суд дійшов висновку про незаконність призупинення дії трудового договору з позивачем, то в порядку ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу не мав змоги виконувати трудові функції. Вимушеність прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату, тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізувати своє право на працю (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №761/36220/17).
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
У разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Вимушений прогул відбувається за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника, тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.
Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом встановлено, що наказами №43 від 28.02.2022 року, №44 від 09.03.2022 року, №60 від 04.04.2022 року «Про заходи в період дії воєнного стану», починаючи з 01.03.2022 року працівникам підприємства оголошено простій вдома, в тому числі і позивачу. Вказані накази діяли протягом двох місяців.
Наказом №71 від 29.04.2022 року «Про зміни істотних умов праці» з 01.05.2022 року змінено істотні умови праці і оголошено простій вдома, в тому числі і позивачу. Наказом наказ №236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», з позивачем було призупинено дію трудового договору. Вказані накази були оскаржені позивачем в судовому порядку (№501/2809/24, № 501/3677/24).
Таким чином, у період з березня 2022 року позивач не працювала, що підтверджується довідками роботодавця про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за Формою 2.
Відтак, враховуючи вказаний Порядок №100 розрахунок середньої заробітної плати необхідно здійснити за січень та лютий 2022 року.
Зарплата за січень 2022 року становить 47822,18 грн., зарплата за лютий 2022 року становить 37268,94 грн., що підтверджується довідками (Форма 2). Середня зарплата за два місяці становить: (47822,18 + 37268,94) : 2 = 42545,56 грн.
Кількість робочих днів у січні 2022 року 19, кількість робочих днів у лютому 2022 – 20, середня кількість днів за 2 місяці становить: (19+20):2=19,5 р/днів. Середня зарплата за один робочий день складає: 42545,56 грн. : 19,5 р/дн. = 2181,82 грн./день.
У зв`язку із введенням в Україні з 24.02.2022 року режиму воєнного стану згідно ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-XI від 15.03.2022 року, з урахуванням змін внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022 не застосовуються норми ст. 53, ч. 1 ст. 65, ч. 3-5 ст. 67, 71, 73 (святкові і неробочі дні) КЗпП України.
Сума середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору з 24.09.2024 року по 30.05.2025 року (поновлено дію трудового договору з 02.06.2025 року) складає 390545,78 грн.
Термін вимушеного прогулу позивача триває з 24.09.2024 року по 30.05.2025 року, а саме: вересень 2024 року – 5 р.д.; жовтень 2024 року – 23 р.д.; листопад 2024 року – 21 р.д.; грудень 2024 року – 22 р.д.; січень 2025 року – 23 р.д.; лютий 2025 року – 20 р.д.; березень 2025 року – 21 р.д.; квітень 2025 року – 22 р. дня; травень 2025 року – 22 р.д.; всього 179 р. днів.
Сума оплати вимушеного прогулу складає: 179 р/д х 2181,82 грн./день = 390545,78 грн. у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист громадян від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно ч. 4 ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припинення трудового договору не допускається.
Права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2024 року до 01.06.2025 року у розмірі 390545,78 грн.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги ДП «МТП «Чорноморськ» про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що призупинення трудового договору в умовах воєнного стану не тягне за собою обов`язку роботодавця виплачувати середній заробіток за цей період, так як працівник не виконує роботу не з вини роботодавця, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вони не спростовують незаконність наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем і право позивача в порядку ст. 235 КЗпП України на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Із постанови Одеського апеляційного суду від 10.07.2025 року у справі №501/3677/24, вбачається, що суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо незаконності наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем, оскільки відповідач не довів абсолютну неможливість надавати роботу позивачу та абсолютну неможливість позивачем виконувати роботу. Правові підстави для скасування рішення суду в частині призупинення дії трудового договору відсутні.
Таким чином, наказ № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» в частині призупинення дії трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ДП «МТП «Чорноморськ» - визнано незаконним рішенням суду у справі № 501/3677/24, яке набрало законної сили.
Однак, залишився період з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року не охоплений рішенням суду у справі № 501/3677/24 в частині стягнення середнього заробітку. У вказаний період позивач знаходилась у вимушеному прогулі через незаконний наказ № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», чим порушено право позивача, передбачене ст. 43 Конституції України.
Оскільки, суд дійшов висновку про незаконність призупинення дії трудового договору з позивачем, то в порядку ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» – залишити без задоволення.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2025року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда