Справа № 133/3909/25 
Провадження № 33/801/346/2026
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач: Бурденюк С. І.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
25 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Бурденюк С.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційну скаргу адвоката Маліцького М.В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року та постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення визначено у виді штрафу, в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Не погодившись з такою постановою суду, захисник ОСОБА_1 – адвокат Покоєвич А.О. подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду першої інстанції змінити в частині застосованого до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, шляхом скасування призначеного ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Покоєвича Артема Олексійовича залишено без задоволення, а постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року - без змін.
На зазначені постанови районного та апеляційного судів адвокат Маліцький М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року, з урахуванням доповнень, які були висловлені в судовому засіданні апеляційного суду та з зазначенням у постанові захисника, який приймав участь в суді апеляційної інстанції. Також просив скасувати постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року та прийняти нову постанову про закриття провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.
Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Порядок апеляційного перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється статтею 294 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Згідно норми ч. 2 ст. 287 КУпАП, може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом, постанова суду про накладення адміністративного стягнення.
Системний аналіз вимог КУпАП в частині апеляційного оскарження постанов свідчить, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не можуть бути оскаржені інші постанови судді, крім зазначених у статті 284 КУпАП, тобто постанови за результатом розгляду справи по суті.
Положення частини другої статті 294 Кодексу стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення необхідно розуміти так, що на підставі вказаної норми може бути оскаржена лише постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене у статті 284 цього кодексу.
Вказане узгоджується й з висновками зробленими у рішенні Конституційного суду України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015.
Питання вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення вирішено постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року, яка набрала законної сили після її перегляду у апеляційному порядку. Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін. Повторний перегляд постанови суду першої інстанції, як і апеляційний перегляд постанови суду апеляційної інстанції не передбачений.
Крім того, вказана апеляційна скарга подана на рішення, які вже оскаржувались в апеляційній інстанції. Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 березня 2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Маліцького М.В. на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на постанову, яка не може бути предметом апеляційного оскарження.
Апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 1-7/2015 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, Конституційний Суд України розтлумачив, що положення частини 2 статті 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1цього кодексу, про закриття справи.
Офіційне тлумачення положення частини другої статті 294 "стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення" викладене в Рішенні Конституційного Суду №2-рп/2015 від 31 березня 2015 року.
Як зазначив Конституційний Суд в цьому рішенні, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.
Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Але у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду. Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення чинним законодавством не передбачено.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Виходячи зі змісту ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню як така, що подана на постанову, яка не підлягає оскарженню.
Таким чином, виходячи зі змісту ст. ст. 284, 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано на постанову, яка не може бути предметом апеляційного оскарження, тому апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року повернути скаржнику.
Постанова оскарженню не підлягає. 

Суддя Сергій Бурденюк