Справа № 991/8290/24
Провадження № 1-кп/991/95/24

В И Р О К
Іменем України

24 лютого 2026 року м. Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
прокурорів  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представників потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Вищого антикорупційного суду в місті Києві обвинувальний акт та угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2019 року за № 12019170000000321, за обвинуваченням 
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Даштапа Болінського району Республіки Грузія, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, має вищу освіту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, 
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Михнівці Лубенського району Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, раніше не судимий, має вищу освіту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України,
В С Т А Н О В И В:
1.Історія провадження
На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019170000000321 від 12.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
Під час судового розгляду прокурор уклав та скерував до суду угоди про визнання винуватості з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Згодом прокурор і обвинувачені погодили зміни до укладених угод.
У зв`язку з цим Суд, на виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, невідкладно зупинив проведення процесуальних дій і перейшов до розгляду угод.

2.Відомості про укладені угоди, їх реквізити, зміст та визначена міра покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

2.1. Відомості про угоду, укладену прокурором з обвинуваченим ОСОБА_10 .
Між заступником начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 за участю захисника ОСОБА_9 12.02.2026укладено угоду про визнання винуватості. Названа угода 12.02.2026 погоджена із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_14 .
При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурором враховані такі обставини:
-ступінь та характер сприяння ОСОБА_10 у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб. Так, ОСОБА_10 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та зобов`язується викрити іншого співорганізатора;
-характер і тяжкість обвинувачення ОСОБА_10 . Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів;
-наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;
-наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів;
-добровільне взяття ОСОБА_10 обов`язку забезпечити повне відшкодування завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення збитків державі в особі ДП «ДГ «Нектар» у розмірі 4 434 290,70 грн;
-добровільне взяття ОСОБА_10 обов`язку перерахувати 500 000 грн, як допомогу Збройним Силам України.
В угоді наведено формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_10 із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України - організація заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. При цьому ОСОБА_10 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Крім цього, угодою визначений обов`язок ОСОБА_10 співпрацювати із прокурором у викритті протиправної діяльності інших осіб, судовий розгляд щодо яких здійснюється у кримінальному провадженні № 12019170000000321 від 12.09.2019 чи в інших провадженнях, які були виділені із цього провадження.
Угодою передбачено звільнення обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. Це обумовлено тим, що ОСОБА_10 зобов`язався добровільно забезпечити повне відшкодування збитків державі в особі ДП «ДГ «Нектар» у розмірі 4 434 290,70 грн протягом 20 банківських днів з дня набрання Вироком Вищого антикорупційного суду на підставі цієї угоди законної сили.
В угоді також визначене узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік. Крім цього, прокурор і обвинувачений дійшли згоди про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
ОСОБА_10 надана згода на призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із звільненням від його відбуванням з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
Водночас сторони узгодили клопотати перед Судом про покладення на обвинуваченого таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Крім цього, в угоді про визнання винуватості ОСОБА_10 зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

2.2. Відомості про угоду, укладену прокурором з обвинуваченим ОСОБА_11 .
Між заступником начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_11 за участю захисника ОСОБА_15 06.02.2026укладено угоду про визнання винуватості. Названа угода 12.02.2026 погоджена із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_14 .
При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурором враховані такі обставини:
-ступінь та характер сприяння ОСОБА_11 у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб. Так, ОСОБА_11 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та зобов`язується викрити іншого співорганізатора;
-характер і тяжкість обвинувачення ОСОБА_11 . Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів;
-наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;
-наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів;
-добровільне взяття ОСОБА_11 обов`язку забезпечити часткове відшкодування завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення збитків державі в особі ДП «ДГ «Нектар» у розмірі 10 000 грн;
-добровільне взяття ОСОБА_11 обов`язку перерахувати 10 000 грн, як допомогу Збройним Силам України.
В угоді наведено формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_11 із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України - організація заволодіння та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. Зі свого боку ОСОБА_11 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Крім цього, угодою визначений обов`язок ОСОБА_11 співпрацювати із прокурором у викритті протиправної діяльності інших осіб, судовий розгляд щодо яких здійснюється у кримінальному провадженні № 12019170000000321 від 12.09.2019 чи в інших провадженнях, які були виділені із цього провадження.
Угодою передбачено звільнення обвинуваченого від цивільної відповідальності у зв`язку з повним відшкодуванням державі в особі ДП «ДГ «Нектар» збитків, завданих кримінальним правопорушенням, що вчинив, в тому числі ОСОБА_11 . Останній, зі свого боку, зобов`язався відшкодувати збитки на суму 10 000 грн.
В угоді також визначене узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік. Крім цього, прокурор і обвинувачений дійшли згоди про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
ОСОБА_11 надана згода на призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із звільненням від його відбуванням з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
Водночас сторони узгодили клопотати перед Судом про покладення на обвинуваченого таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Крім цього, в угоді про визнання винуватості ОСОБА_11 зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

3.Позиція учасників судового засідання
Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні наполягав на відповідності умов угод про визнання винуватості вимогам законодавства. Додатково акцентував увагу, на наявності письмової згоди потерпілих на їх укладання.
Наголосив, що умови угод у повному обсязі відповідають інтересам суспільства як в частині забезпечення швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, так і запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів.
Запевнив, що факт укладання угод не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи будь-якого іншого тиску зі сторони обвинувачення на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Так само підтвердив добровільність укладання угоди з ними зі сторони обвинувачення.
Крім цього, за твердженням прокурора, умовами угод не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Наявність письмових згод потерпілих на їх укладання свідчить про неможливість порушення права третіх осіб на відшкодування шкоди.
Посилаючись на вищевказані обставини у сукупності, прокурор просив Суд затвердити угоди про визнання винуватості.
Додатково пояснив, що накладені арешти підлягають скасуванню.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11  у судовому засіданні запевнили, що не заперечують жодні із фактичних обставин, викладені як в обвинувальному акті, так і в угодах про визнання винуватості. Додатково надали пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, своєї ролі в них та ролі співорганізатора.
Беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм злочину в обсязі висунутого обвинувачення.
Підтвердили, що укладання угод про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань не є неможливим. 
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також наголосили на добровільності укладання ОСОБА_10 та ОСОБА_11  угод про визнання винуватості. Звернули увагу на зобов`язання відшкодувати завдані збитків ДП «ДГ «Нектар» в повному обсязі. Крім цього, зазначили про добровільне взяття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обов`язку перерахувати кошти на допомогу Збройним Силам України.
Просили затвердити угоди та призначити обвинуваченим погоджене в угодах покарання.

4.Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку
Дослідивши угоди про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинувачених та їх захисників, Суд дійшов таких висновків.

4.1. Щодо відповідності угоди вимогам закону
Як встановлено Судом, ОСОБА_10 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, тобто організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України - організації заволодіння та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких. Крім цього згідно з приміткою до ст. 45 КК України названий злочин віднесений до категорії корупційних.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого. При цьому системний аналіз п. 2 ч. 4 ст. 469, абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України, свідчить, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена, в тому числі у провадженні щодо корупційного кримінального правопорушення при додержанні низки умов:
-викриття обвинуваченим, який є організатором вчинення будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, іншого організатора корупційного кримінального правопорушення або кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією. При цьому, інформація щодо вчинення такою особою-організатором кримінального правопорушення має бути підтверджена доказами;
-повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані).
Названими законодавчими положеннями охоплюється можливість укладення угод про визнання винуватості у кримінальних провадження щодо особливо тяжких корупційних злочинів. Отже, Судом встановлено, що факт укладання прокурором угод про визнання винуватості з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не суперечить вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України, п. 2 ч. 4 ст. 469 та абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України в частині, що стосується ступеня тяжкості кримінальних правопорушень та їх належності до категорії корупційних.
Так само, на переконання Суду, укладання прокурором угод про визнання винуватості з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не суперечить приписам п. 2 ч. 4 ст. 469 та абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України в частині вимоги щодо викриття іншого організатора з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення було вчинене за попередньою змовою групою осіб. При цьому прокурором дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфіковано як організація злочину.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , укладаючи угоду про визнання винуватості, взяв на себе зобов`язання щодо викриття співорганізатора - обвинуваченого ОСОБА_11 та в судовому засіданні надав показання, які стосуються обставин організації та механізму вчинення кримінального правопорушення, розподілу ролей між співучасниками, а також характеру участі останнього у реалізації злочинного наміру.
Разом із цим, за змістом угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_11 останній взяв на себе зобов`язання щодо викриття співорганізатора - обвинуваченого ОСОБА_10 і також у судовому засіданні надав викривальні показання щодо характеру та обсягу його дій у реалізації злочинного наміру.
При цьому зміст показань наданих Суду обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгоджується між собою та підтверджується іншими доказами, що досліджені Судом.
Оцінюючи наведені обставини, Суд зазначає, що положення ст. 469 КПК України не містять обмежень або застережень щодо неможливості укладення угод із кількома організаторами одного кримінального правопорушення. За змістом зазначеної норми визначальною умовою є фактичне сприяння викриттю іншого організатора, що передбачає надання значущої для кримінального провадження інформації, яка має доказове значення та сприяє встановленню істотних обставин кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про значущість наданої інформації обвинуваченими Суд враховує позицію прокурора, який наполягав на тому, що показання обвинувачених є важливим та критично необхідним джерелом доказування у кримінальному провадженні. Характер відомостей, якими володіють обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 безпосередньо стосується встановлення обставин реалізації злочинного умислу на заволодіння майном державного підприємства. При цьому через високий рівень прихованості, узгодженість дій кількох осіб, обставини вчиненого кримінального правопорушення мають ознаки високої латентності. У зв`язку з цим показання обвинувачених мають суттєве значення для кримінального провадження.
Суд також враховує, що у разі відмови будь-кого з зазначених організаторів злочину від затвердження угоди, показання іншого організатора матимуть особливе важливе значення для судового розгляду справи щодо того, хто відмовився від затвердження погодженої угоди, або відмовився виконувати її умову. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що сторони дотрималися приписів п. 2 ч. 4 ст. 469 та абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта та угод про визнання винуватості, внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинених за попередньою змовою групою осіб, збитки завдані державі в особі ДП «ДГ «Нектар». Потерпілими у кримінальному провадженні є ДП «ДГ «Нектар» та Фонд державного майна України. Таким чином, злочином, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , завдано шкоду державним інтересам, що за змістом абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України не виключає можливість укладання угоди про визнання винуватості.
Також сторонами дотримані і приписи названої норми в частині необхідності отримання письмової згоди від потерпілого на укладання відповідної угоди. Як свідчить лист Фонду державного майна України від 29.01.2026 № 10-72-1949 та лист ДП «ДГ «Нектар» від 14.01.2026 № 07/01-2, досліджені у судовому засіданні, потерпілі погодили укладання прокурором угоди про визнання винуватості обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Одночасно з цим, сторонами в угодах вирішено питання щодо відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 191 КК України. Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взяли на себе зобов`язання відшкодувати збитки завдані державі в особі ДП «ДГ «Нектар» у повному обсязі.
До того ж при укладанні прокурором угод з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дотримано вимоги п. 6 ч. 2 ст. 470 КПК України, яка зобов`язує у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, яке було направлено до суду прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, погоджувати угоду із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особою, яка виконує його обов`язки). Адже угоди про визнання винуватості, укладені між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , погоджені заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_14 .
Оцінюючи зміст угод крізь призму вимог ст. 472 КПК України Суд встановив таке.
В угодах про визнання винуватості викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статей) КК України. 
Суд встановив, що правова кваліфікація діянь, інкримінованих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , є правильною. Адже кримінально-правова оцінка суспільно небезпечних діянь обвинувачених, викладена в угоді, відповідає ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України. Крім цього, дії обвинувачених правильно кваліфіковані з урахуванням ролі кожного у вчиненні інкримінованого злочину.
З урахуванням наведеного, Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Крім цього, укладені угоди містять істотні для даного кримінального провадження обставини. У їх змісті зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про укладення таких угод, а саме: ступінь та характер сприяння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів.
Також укладені угоди містять положення про беззастережне визнанняОСОБА_10 та ОСОБА_11  своєї винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактичних обставин викладених в обвинувальному акті. Наведене свідчить про те, що при укладанні угод прокурором ОСОБА_7 з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в цій частині дотримані вимоги ст. 472 КПК України
Крім цього, як зазначалося вище, угоди про визнання винуватості містять умови звільнення обвинувачених від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, узгоджене обвинуваченим покарання, згоду обвинувачених на призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, Суд встановив, що подані до суду угоди, укладені між прокурором та обвинуваченими, розкривають визначені ст. 472 КПК України обставини та містять всі необхідні реквізити. Тобто при укладанні угод вимоги згаданої норми дотримані.
Окремо Судом взято до уваги, що в укладенні угод про визнання винуватості брали участь захисники кожного обвинуваченого. Вказане підтверджується наявними підписами захисників у тексті угод та підтверджено захисниками та обвинуваченими під час судового засідання. З огляду на викладене текст угоди відповідає і приписам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника при укладенні угод про визнання винуватості.
На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про те, що укладені прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11  не суперечать чинному законодавству.

4.2. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства
За змістом п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості прокурор враховує, в тому числі наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень та наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів.
Невідповідність умов угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченим, інтересам суспільства є підставою для відмови Судом у її затвердженні (п. 2 ч. 1 ст. 474 КПК України).
Оцінюючи угоди про визнання винуватості, укладені з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в контексті дотримання вимог наявності суспільного інтересу, Суд виходить із такого. 
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, в тому числі забезпечення швидкого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був засуджений. Таким чином, за наслідками судового провадження суд за своїм внутрішнім переконанням, на підставі наданих сторонами доказів, приймає рішення щодо винуватості або невинуватості особи в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. 
Водночас у випадку ухвалення судом рішення на підставі угоди про визнання винуватості, умовами укладання якої є добровільність та беззастережне визнання особою своєї винуватості, необхідність у дослідженні доказів, а також допиті свідків сторін провадження відсутня. Адже обвинуваченим не заперечуються ні фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, ні їх юридична оцінка. Вказане має наслідком скорочення часу розгляду даної справи, економію як державних ресурсів, так і особистих ресурсів учасників провадження, зменшення навантаження на прокуратуру, адвокатуру та суди, які отримують більше часу на розкриття інших злочинів, розгляд їх в суді з дотриманням завдань кримінального провадження та його загальних засад.
Як свідчить зміст угод про визнання винуватості та надані прокурором пояснення у судовому засіданні, обсяг матеріалів кримінального провадження становить 38 томів, кількість свідків - понад 20 осіб. Матеріали кримінального провадження містять результати негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів тривалістю в десятки годин. Вказане дає підстави для висновку, що подальше судове провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11  вимагатиме значного часу.
Водночас, як свідчать подані до суду угоди, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11  добровільно та беззастережно визнають свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення. За таких обставин затвердження угод про визнання винуватості відповідатиме інтересам суспільства в досягненні завдань кримінального провадження, в частині забезпечення швидкого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, з мінімальними затратами як державних ресурсів, так і особистих ресурсів учасників провадження.
В контексті наявності суспільного інтересу в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, Суд враховує, що визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є організаторами, винуватим у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, впливатиме на усвідомлення іншими особами караності протиправних діянь, сприятиме формуванню у суспільства антикорупційної правосвідомості та свідчитиме про невідворотність покарання.
Крім цього, Суд враховує, що розкриття обвинуваченими механізмів вчинення кримінального правопорушення, способів координації дій співучасників та інших обставин протиправної діяльності об`єктивно сприятиме запобіганню та припиненню більшої кількості кримінальних правопорушень, що відповідає завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.
Наведене у своїй сукупності переконує Суд у тому, що затвердження угод про визнання винуватості відповідатиме інтересам суспільства в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень.
У контексті дотримання вимог наявності суспільного інтересу при укладенні угод з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , Суд враховує, що питання відшкодування збитків державі в особі ДП «ДГ «Нектар» у розмірі 4 434 290,70 грн наразі не вирішене. Водночас відповідно до умов укладених угод обвинувачені взяли на себе безумовне зобов`язання щодо повного відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
За таких обставин Суд дійшов висновку, що укладення та затвердження угоди відповідає суспільному інтересу, оскільки забезпечує реальне відновлення порушених майнових інтересів держави, що узгоджується із завданнями кримінального провадження та сприяє досягненню його цілей.
Також у питанні задоволення інтересів суспільства Суд бере до уваги те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взяли на себе зобов`язання перерахувати 500 000 грн та 10 000 грн відповідно, як допомогу Збройним Силам України. Вказане, в умовах повномасштабної війни та постійної потреби економічної підтримки Збройних сил України для протистояння російській агресії, беззаперечно свідчить про наявність суспільного інтересу як в укладанні, так і затвердженні угод про визнання винуватості, укладеих з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Враховуючи вищевикладене у сукупності, Суд дійшов висновку про відповідність угод про визнання винуватості, укладених з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вимогам наявності суспільного інтересу щодо їх укладання, що свідчить про дотримання прокурором вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України.

4.3. Щодо добровільності укладення угоди 
Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди було добровільним. Існування обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним зобов`язує суд відмовити в її затвердженні.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх захисники у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угод про визнання винуватості та спільну узгодженість усіх викладених у них умов. Зазначили про відсутність примусу, погроз, насильства, обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді зі сторони прокурора.
Прокурор ОСОБА_7 також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угодах умов, підтвердивши добровільність їх укладення зі сторони обвинувачення.
З огляду на зазначене, а також відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про укладання угод сторонами під будь-яким впливом, Суд дійшов висновку, що їх укладення носить добровільний характер та не суперечить бажанню та волі сторін.

4.4. Щодо можливості виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань
Пункт 5 ч. 7 ст. 474 КПК України зобов`язує суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань.
За змістом угоди про визнання винуватості обвинувачені у кримінальному провадженні № 12019170000000321 зобов`язалися беззастережно визнати свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення, та зобов`язалися з`явитись до Вищого антикорупційного суду у час визначений судом та беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні.
У судовому засіданні обвинувачені підтвердили обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, надали відповідні зізнавальні показання щодо себе та співвиконавця, визнали свою винуватість в інкримінованому злочини. Тим самим обвинувачені виконали взяті на себе зобов`язання у цій частині.
Крім цього під час судового засідання обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили про готовність та наявність у них фінансової можливості виконати зобов`язання щодо відшкодування збитків ДП «ДГ «Нектар». Зауважили, що суми, про відшкодування яких досягнуто домовленості, не є непомірними для них, а тому зобов`язання буде виконане у строк вказаний в угоді. 
На підтвердження зазначеного твердження до матеріалів судової справи долучено платіжну інструкцію № 7716 від 15.02.2024. Відповідно до цієї інструкції на депозитний рахунок Вищого антикорупційного суду внесено грошові кошти у сумі 4 542 000 грн, як заставу за ОСОБА_10 , на виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09.02.2024 року у справі № 991/960/24, провадження № 1-кс/991/971/24. Заставодавцем є ТОВ «ПАФ ГАРАНТ», директор якого звернувся до Суду із письмовою заявою, в якій просив перерахувати 4 434 290,70 грн на рахунок Державної казначейської служби України. Призначенням такого платежу є відшкодування шкоди відповідно до умов угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 12019170000000321.
На підставі викладеного Судом встановлено, що виконання взятих обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на себе за угодою зобов`язань не є очевидно неможливим.

4.5. Щодо порушення прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб
За змістом п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України однією з підстав для відмови судом у затвердженні угоди є випадки, коли умовами угоди порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Як встановлено у судовому засіданні, внаслідок кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , збитки завдані ДП «ДГ «Нектар». При цьому, з урахуванням взятого зобов`язання обвинуваченими повністю відшкодувати завдані збитки, потерпілими надано письмову згоду на укладання угод про визнання винуватості. 
Вказане свідчить про відсутність неврегульованих майнових претензій потерпілого до обвинувачених та про те, що затвердження угод відповідає інтересам державного підприємства, права якого були порушені внаслідок вчинення злочину.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, укладена угода не порушує прав третіх осіб на відшкодування шкоди.
Суд окремо зазначає, що фактичні обставини кримінального правопорушення та їх правова оцінка, викладені в угодах та вироку, не можуть мати жодного приюдиційного значення для іншого кримінального провадження. Такий висновок узгоджується з приписами ст. 90 КПК України, яка закріплює, що преюдиційне значення для суду має лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, цей вирок та встановлені у ньому фактичні обставини не можуть мати жодного доказаного значення для встановлення причетності до злочину осіб, які не є учасниками цього кримінального провадження. 
При вирішенні питання про те, що умовами угоди не порушено прав, свобод чи інтереси сторін Суд врахував таке: 
-факт добровільності її укладення як обвинуваченими, так і прокурором; 
- відповідність укладеної угоди вимогам закону;
-дотримання вимог щодо обов`язкової участі захисника при укладанні угоди про визнання винуватості, що забезпечило реалізацію прав обвинувачених на отримання кваліфікованої правової допомоги;
-можливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань, підтверджена ними у судовому засіданні.
Наведене у сукупності переконує Суд, що умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

4.6. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості
Відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
У цьому контексті Суд враховує, що угоди про визнання винуватості укладені сторонами під час судового розгляду. До моменту їх укладення Судом частково досліджувалися докази сторони обвинувачення. Такі докази, у сукупності із поясненнями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наданих у судовому засіданні, свідчать про наявність події кримінального правопорушення, причетність обвинувачених до його вчинення та відповідність їхніх дій ознакам інкримінованого кримінального правопорушення.
Суд враховує, що обвинувачені у судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в угодах, беззастережно визнали свою винуватість, а їхня позиція є послідовною, логічною та такою, що узгоджується з фактичними даними кримінального провадження.
При цьому у суду відсутні підстави вважати, що визнання винуватості є формальним, вимушеним або таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України.

4.7. Щодо узгодженого сторонами покарання та досягнутої домовленості про звільнення обвинувачених від його відбування з випробуванням
Пунктом 1 ч. 7 ст. 474 КПК України закріплено, що підставою для відмови у затвердженні угоди є невідповідність її умов вимогам закону. При цьому за змістом ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є покарання, узгоджене сторонами угоди, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням (у випадку досягнення такої домовленості). 
За умовами угод сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
При цьому згідно з ч. 2 та 3 ст. 75 КК України сторони дійшли згоди про звільнення як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
За наведених обставин, з огляду на положення ст. 472, п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, Суд має перевірити на предмет відповідності вимогам закону узгоджене між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання, а також можливість звільнити обвинувачених від відбування основного покарання з випробуванням.
Порядок призначення покарання врегульований ст. 65 КК України. Вказаною нормою закріплено, що: суд призначає покарання:1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК України; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
Зважаючи на те, що за змістом угод про визнання винуватості за ч. 5 ст. 191 КК України сторони погодили покарання для обвинувачених у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, Суд дійшов висновку, що сторонами при узгодженні строку основного покарання враховані мінімальна та максимальна межі такого покарання, встановленого санкцією ч. 5 ст. 191 КК України.
Узгоджуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років сторони врахували відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених, та наявність обставин, які його пом`якшують. 
Так, сторони погодилися, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , є: 
-визнання ним вини та самостійне й добровільне ініціювання укладання угоди;
-добровільне й ініціативне прийняття на себе обов`язку забезпечити повне відшкодування завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення збитків в розмірі 4 434 290,70 грн;
-добровільне й ініціативне прийняття на себе обов`язку забезпечити перерахування грошових коштів в розмірі 500 000 грн на підтримку Збройних Сил України;
-не притягнення до кримінальної відповідальності раніше.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , сторони віднесли: 
-визнання вини та самостійне й добровільне ініціювання укладання угоди;
-добровільне й ініціативне прийняття на себе обов`язку забезпечити часткове відшкодування завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення збитків в розмірі 10 000 грн;
-добровільне й ініціативне прийняття на себе обов`язку забезпечити перерахування грошових коштів в розмірі 10 000 грн на підтримку Збройних Сил України;
-не притягнення до кримінальної відповідальності раніше;
-стан здоров`я та вік обвинуваченого.
Під час судового розгляду Судом не встановлено обставин, які б відповідно до положень Загальної частини КК України перешкоджали б призначенню ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
У зв`язку з цим, на переконання колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 63, 65 КК України.
Надаючи оцінку відповідності вимогам закону звільнення обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням Суд виходить з такого.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 75 КК України встановлено, що укримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, з урахуванням того, що сторонами угод про визнання винуватості узгоджено як для ОСОБА_10 , так і для ОСОБА_11 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, Суд доходить висновку, що досягнута домовленість про звільнення обвинувачених від його відбування з випробуванням не суперечить законодавству.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, з огляду на роль обвинувачених у його вчиненні, Суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки ОСОБА_10 та 1(один) рік ОСОБА_11 .. Крім цього, Суд покладає на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою обвинувачуються  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поряд з основним покаранням у виді позбавленням волі передбачає два обов`язкові додаткові покарання, а саме (1) позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та (2) конфіскацією майна.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 77 КК України, Суд вважає обґрунтованим узгодження сторонами для обвинувачених додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
Крім цього, зважаючи на те, що сторонами угоди погоджено звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна узгоджується з ч. 2 ст. 77 КК України.

4.8. Щодо узгодженого сторонами звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення неми кримінального правопорушення
Статтею 127 КПК України передбачено три форми відшкодування збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме: добровільне відшкодування шкоди підозрюваним, обвинуваченим, а також за його згодою будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою, на будь-якій стадії кримінального провадження; відшкодування шкоди, стягнутої судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
При укладенні угод про визнання винуватості сторони узгодили, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільняються від цивільної відповідальності перед потерпілими. Обвинувачені та потерпілі підтвердили свою згоду на таке звільнення.
Умовами угоди передбачено повне відшкодування завданих збитків ДП «ДГ «Нектар», що забезпечує реалізацію його цивільних прав та законних інтересів. Судом встановлено, що добровільне виконання обвинуваченими взятих на себе зобов`язань щодо повного відшкодування шкоди відповідає вимогам закону та не порушує прав або інтересів потерпілого.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що цивільно-правові наслідки кримінального правопорушення реалізовані у повному обсязі, а умови угоди щодо звільнення обвинувачених від цивільної відповідальності не суперечать вимогам законодавства.

5.Щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
Враховуючи встановлені обставини щодо відповідності умов угод вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства, зважаючи на добровільність їх укладення, а також можливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань, дійшовши висновку про наявність фактичних підстав для визнання обвинуваченими винуватості та відсутність порушених прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, Суд вважає за можливе затвердити угоди, укладені між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

6.Формулювання обвинувачення та стаття (частина статі) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

6.1. Формулювання обвинувачення ОСОБА_10 .

Кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «ПАФ Гарант» та ТОВ «Гарант?2005» ОСОБА_10 у період часу з 11.09.2019 по 06.12.2019:
- здійснював загальне керівництво вчиненням злочину (заволодінням урожаю ДП «ДГ «Нектар» на користь підконтрольного ОСОБА_10 підприємства), координуючи свою дії з іншим співорганізатором злочину ( ОСОБА_11 );
- із залученням працівників та сільськогосподарської техніки підконтрольних йому підприємств забезпечив збір із земельних ділянок ДП «ДГ «Нектар», розташованих на території Качанівської сільської ради Гадяцького р-ну Полтавської області, соняшника та кукурудзи урожаю 2019 року, які належать державному підприємству;
- із залученням водіїв та вантажного автомобільного транспорту підконтрольних йому підприємств забезпечив відвантаження фактично зібраної кількості соняшника та кукурудзи ДП «ДГ «Нектар» урожаю 2019 року до зернових складів ТОВ «ПАФ Гарант», розташованого за адресою: вул. Ради Європи, 13Е, смт Гоголеве Великобагачанського р-ну Полтавської обл. та ТОВ «Гарант-2005», розташованого за адресою: вул. Марківська, 6, с. Біловод Роменського р-ну Сумської обл.;
- забезпечив виготовлення і підписання невстановленими особами від імені директора ТОВ «ПАФ Гарант» примірників товарно-транспортних накладних на занижену кількість зібраного соняшника та кукурудзи ДП «ДГ «Нектар» урожаю 2019 року та передав їх ОСОБА_11 для обліку у звітності ДП «ДГ «Нектар»;
- забезпечив приховання примірників товарно-транспортних накладних на фактично зібрану кількість соняшнику та кукурудзи ДП «ДГ «Нектар» урожаю 2019 року шляхом їхнього укриття від обліку зернових складів ТОВ «ПАФ Гарант» та ТОВ «Гарант-2005»;
Таким чином ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , у період з 11.09.2019 по 06.12.2019, перебуваючи в офісі ТОВ «ПАФ Гарант» по вул. Соборності, 19 у м. Полтава та в інших невстановлених слідством місцях на території Полтавської області, безоплатно заволодів на користь підконтрольного йому підприємства ТОВ «ПАФ Гарант» 296 940 кг соняшника та 561 740 кг кукурудзи урожаю 2019 року,загальною вартістю 4 434 290,70 грн, які належні ДП «ДГ Нектар» та зібрані з полів державного підприємства, проте не обліковані у звітності останнього, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченеч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України (організація заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах).

6.2. Формулювання обвинувачення ОСОБА_11 
Директор ДП «ДГ «Нектар»  ОСОБА_11 у період часу з 11.09.2019 по 06.12.2019, діючи cпільно з ОСОБА_10 :
- організував та забезпечив відпуск поза ваговим контролем державного підприємства, безоплатно, без законних на те підстав на користь підконтрольного ОСОБА_10 ТОВ «ПАФ Гарант», 296 940 кг соняшника та 561 740 кг кукурудзиурожаю 2019 року належнихДП «ДГ «Нектар» та зібраних із земельних ділянок державного підприємства, розташованих на території Качанівської сільської ради Гадяцького р-ну Полтавської обл.; 
- перебуваючи в офісі ТОВ «ПАФ Гарант», розташованого за адресою: вул. Соборності, 19 у м. Полтава, підписав примірники товарно?транспортних накладних на занижену кількість соняшника та кукурудзи ДП «ДГ «Нектар» урожаю 2019 року, в порівнянні з тією кількістю яку фактично зібрано та передав їх до бухгалтерії ДП «ДГ «Нектар», розташованого за адресою: с. Вирішальне Гадяцького р-ну Полтавської обл., а також підписав як директор бухгалтерські документи ДП «ДГ «Нектар» відповідно до яких на підприємстві обліковано занижену кількість зібраного соняшника та кукурудзи урожаю 2019 року;
- організував приховання примірники товарно?транспортних накладних на фактично зібрану кількість соняшнику та кукурудзи ДП «ДГ «Нектар» урожаю 2019 року шляхом їхнього укриття від обліку ДП «ДГ «Нектар»;
Таким чином ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 та на виконання попередніх домовленостей з останнім, у період з 11.09.2019 по 06.12.2019, перебуваючи в офісі ТОВ «ПАФ Гарант» по вул. Соборності, 19 у м. Полтава, за місцем розташування ДП «ДГ «Нектар» за адресою: с. Вирішальне, Миргородський р-н, Полтавська обл. та в інших невстановлених слідством місцях на території Полтавської області, організував та здійснив заволодіння 296 940 кг соняшника та 561 740 кг кукурудзи урожаю 2019 року належного ДП «ДГ Нектар» загальною вартістю 4 434 290,70 грн на користь підконтрольного ОСОБА_10 ТОВ «ПАФ Гарант», тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченеч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України (заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах).

7. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
7.1. Рішення щодо цивільного позову у кримінальному провадженні
У Суду відсутні підстави для вирішення цивільних позовів по суті, сторони угод досягли згоди на звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від цивільної відповідальності. До того ж цивільні позивачі (потерпілі) надали письмові згоди на таке звільнення. У зв`язку з цим, Суд залишає цивільні позови без розгляду.

7.2. Рішення щодо речових доказів і документів
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, судом вирішується питання про долю речових доказів і документів.
З огляду на вищезазначені законодавчі положення, враховуючи відомості з постанови про визнання речовими доказами від 20.12.2019, зважаючи на позицію та пояснення учасників кримінального провадження, Суд вирішує долю речових доказів наступним чином:
1.Документи, визнані речовими доказами постановою від 20.12.2019, - залишити в матеріалах кримінального провадження;
2.Особистий сейф ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власника одного відсотку акцій групи компаній «Гарант», з грошовими коштами та документами, що в подальшому був зачинений та опечатаний біркою, за підписами всіх учасників (орієнтовна сума грошових коштів 2 млн. 300 тис. гривень, документи стосуються підприємств засновником яких є вказана особа) - повернути власнику;
3.Ноутбук марки Lenovo 80т7 s/n PF0MG4S0 чорного кольору, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Біловоди» - АДРЕСА_4 - повернути власнику;
4.Системний блок марки NEMO чорно-сірого кольору, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Біловоди» - АДРЕСА_4 - повернути власнику;
5.Ноутбук марки Dell №19711933418 S/N 91ZZ562 із зарядним пристроєм, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем проживання бухгалтера ДП «ДГ Нектар» ОСОБА_17 - АДРЕСА_3 , - повернути власнику;
6.Системний блок (комп`ютер чорного кольору з сірими вставками попереду, серійний номер Х6FTUGBAC х13), вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Гоголеве» - АДРЕСА_5 - повернути власнику.

7.3. Рішення щодо спеціальної конфіскації
Підстави застосування спеціальної конфіскації відсутні.

7.4. Рішення щодо процесуальних витрати у кримінальному провадженні
У будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.
Згідно з обвинувальним актом загальний розмір витрат на залучення експерта складає 217 121,38 грн. 
Відповідно до умову угоди, укладеної прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 , останній погодився на те, що зазначені процесуальні витрати стягуються з нього одноособово в дохід держави за вироком суду. Наведене обвинувачений підтвердив також у судовому засіданні.
У зв`язку з цим, Суд вважає за необхідне стягнути ізОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 217 121,38 грн.

7.5. Рішення про винагороду викривачу
Підстави для виплати винагороди викривачу відсутні.
7.6. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження
За змістом ч. 2 ст. 131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження належать в тому числі арешт та запобіжний захід.

7.6.1. Рішення щодо арештів у кримінальному провадженні
Частиною 4 ст. 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
За результатами судового розгляду до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не застосовано кримінально-правові заходи майнового характеру. Так само їх звільнено від цивільно-правової відповідальності, а позови пред`явлені до них залишені без розгляду. У зв`язку з цим, Суд вважає за необхідне скасувати такі арешти майна:
-накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.02.2024 у справі № 991/805/24, провадження № 1-кс/991/821/24;
-накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.02.2024 у справі № 991/806/24, провадження № 1-кс/991/822/24;
-накладеного ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2019 у справі № 554/11145/19, провадження № 1-кс/554/17660/2019.

7.6.2. Рішення щодо запобіжних заходів у кримінальному провадженні
За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України Суд ухвалюючи вирок зобов`язаний прийняти рішення, в тому числі про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
У судовому засіданні встановлено, що ухвалою суду від 09.02.2024 у справі № 991/960/24, провадження № 1-кс/991/971/24 щодо ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 4 542 000 грн. Названа застава відповідно до платіжної інструкції № 7716 від 15.02.2025 внесена ТОВ «ПАФ «Гарант».
Судом встановлено, що запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , не був скасований. Так само застава не була звернена в дохід держави. За таких обставин на момент ухвалення вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_10 діє запобіжний захід у вигляді застави.
Вирішуючи питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили Суд враховує, що ОСОБА_10 цим вироком визнається винуватим у вчиненні особливо тяжкого корупційного злочину.Йому призначається основне покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого він звільняється з випробуванням, та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік. Крім цього, у відповідності до положень ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покладається низка обов`язків у зв`язку із звільненням його від відбування покарання з випробуванням.
З метою забезпечення виконання вироку, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження, яка свідчить про те, що визначений під час досудового розслідування розмір застави був достатнім для забезпечення належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, Суд дійшов висновку про необхідність на строк до набрання вироком законної сили залишити чинним запобіжний захід у виді застави в раніше визначеному розмірі.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , скасувати. З урахуванням умов затвердженої угод, а також наданої згоди заставодавця - ТОВ «ПАФ Гарант» грошові кошти у розмірі 4 434 290,70 грн протягом 20 банківських днів належить перерахувати до Державного бюджету України на відповідний рахунок Державної казначейської служби.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 65-67, 70, 75 КК України, статтями 314, 373-376, 468-476 КПК України, Суд
У Х В А Л И В:
1.Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 лютого 2026 року та зміни до угоди від 24 лютого 2026 між заступником начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань12 вересня 2019 року за № 12019170000000321.
Визнати винуватим  ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Даштапа Болінського району Республіки Грузія, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27 частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України.
Призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
На підставі частини 2 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_10  від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
На підставі статті 76Кримінального кодексу України покласти на  ОСОБА_10  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили залишити чинним запобіжний захід у виді застави, застосований до  ОСОБА_10  ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09.02.2024 року у справі № 991/960/24, провадження № 1-кс/991/971/24.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді застави, застосований до ОСОБА_10  скасувати.
Суму застави у розмірі 4 434 290,70 (чотири мільйони чотириста тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто гривень та сімдесят копійок), внесену заставодавцем ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» на депозитний рахунок Вищого антикорупційного суду на виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09.02.2024 у справі № 991/960/24, провадження № 1-кс/991/971/24 упродовж 20 банківських днів після набрання вироком законної сили перерахувати до Державного бюджету України на відповідний рахунок Державної казначейської служби, а саме:
Поточний рахунок (IBAN): UA908999980313010102000016305
Отримувач: ГУК у Полт. обл/Миргород р-н/21080600
код ЄДРПОУ: 37959255
Призначення платежу: відшкодування шкоди відповідно до умов угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 12019170000000321.
Суму застави у розмірі107 709, 30 грн (сто сім тисяч сімсот дев`ять гривень та тридцять копійок) повернути заставодавцю - ТОВ «ПАФ ГАРАНТ».
Грошові кошти у розмірі 107 709, 30 грн упродовж 20 банківських днів після набрання вироком законної сили перерахувати на рахунок ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» за такими реквізитами:
код ЄДРПОУ: 32478714
Поточний рахунок (IBAN): UA323282090000026004020048892
Стягнути з  ОСОБА_10  на користь держави витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 217 121,38 (двісті сімнадцять тисяч сто двадцять одну гривню та тридцять вісім копійок).

2.Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 лютого 2026 року та зміни до угоди від 24 лютого 2026 між заступником начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань12 вересня 2019 року за № 12019170000000321.
Визнати винуватим  ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Михнівці Лубенського району Полтавської області, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 статті 27 частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України.
Призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державних та комунальних підприємствах строком 1 (один) рік.
На підставі частини 2 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_11  від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
На підставі статті 76Кримінального кодексу України покласти на  ОСОБА_11  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3. Скасувати арешти накладені:
-ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.02.2024 у справі № 991/805/24, провадження № 1-кс/991/821/24;
-ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.02.2024 у справі № 991/806/24, провадження № 1-кс/991/822/24.
-накладеного ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 26.12.2019 у справі № 554/11145/19, провадження № 1-кс/554/17660/2019.

4. Речові докази:
1.Документи, визнані речовими доказами постановою від 20.12.2019, - залишити в матеріалах кримінального провадження;
2.Особистий сейф ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власника одного відсотку акцій групи компаній «Гарант», з грошовими коштами та документами, що в подальшому був зачинений та опечатаний біркою, за підписами всіх учасників (орієнтовна сума грошових коштів 2 млн 300 тис. гривень, документи стосуються підприємств засновником яких є вказана особа) - повернути власнику;
3.Ноутбук марки Lenovo 80т7 s/n PF0MG4S0 чорного кольору, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Біловоди» - АДРЕСА_4 - повернути власнику;
4.Системний блок марки NEMO чорно-сірого кольору, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Біловоди» - АДРЕСА_4 - повернути власнику;
5.Ноутбук марки Dell №19711933418 S/N 91ZZ562 із зарядним пристроєм, вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем проживання бухгалтера ДП «ДГ Нектар» ОСОБА_17 - АДРЕСА_3 , - повернути власнику;
6.Системний блок (комп`ютер чорного кольору з сірими вставками попереду, серійний номер Х6FTUGBAC х13), вилучений 20.12.2019 за результатами проведеного обшуку за місцем розташування елеватора «Гоголеве» - АДРЕСА_5 - повернути власнику.

5. Цивільний позов
Залишити без розгляду цивільний позов Фонду державного майна України до  ОСОБА_10 та ОСОБА_11  про відшкодування матеріальних збитків.
Залишити без розгляду цивільний позов Державного підприємства «Дослідне господарство «Нектар» Національного наукового центру «Інститут бджільництва імені Прокоповича» до  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вищий антикорупційний суд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченим і прокурору після його проголошення.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що після проголошення вироку вони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_2 

ОСОБА_3