Справа № 127/31012/25
Провадження № 22-ц/801/336/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

10 лютого 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П., 
у справі №127/31012/25 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (позивач) 
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості, - 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 грудня 2023 року між сторонами у справі за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1321-1326. Даний кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір був укладений в письмові формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С4365, для підписання кредитного договору №1321-1326 від 24 грудня 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 24 000,00 грн, строком кредитування 300 днів, базовий період - 14 днів, зі зниженою ставкою - 1,20% в день, стандартною відсотковою ставкою - 1,50 % в день, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Вказані дії були вчиненні позивачем через партнера АТ КБ «Приватбанк», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі «LigPay» від 02 грудня 2019 року.
Відповідач порушив умови договору, не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. 
Станом на 02 вересня 2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 127 868,38 грн, з яких: 24 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 101 952,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками; 1 916,38 грн – прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту. 
Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 13 584,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 114 284,38 грн, з яких: 24 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 90 284,38 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. Заборгованість в сумі 114 284,38 грн позивач і просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2025 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1321-1326 продукту «НА ВСЕ» від 24 грудня 2023 року в розмірі 114 284,38 грн (сто чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 38 коп.), з яких: 24 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 90 284,38 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачем не доведено факт укладення електронного договору. Так, апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту отримання відповідачем SMS-повідомлення, доказів особистого введення ним такого коду, а також відомості, що одноразовий код був використаний саме для підписання договору. Вказує, що позивач не надав даних від оператора мобільного зв`язку, сервісних логів, інформації про ІР-адресу, журналів подій, сертифіката інформаційно-телекомунікаційної системи або будь-яких інших технічних підтверджень, що могли б встановити факт накладення електронного підпису відповідачем. 
На думку апелянта додана позивачем довідка про наявність заборгованості є внутрішнім документом кредитора або третьої установи, а тому не є первинним документом, в ній відсутня інформація про належність картки відповідачу та не підтверджує зарахування коштів на рахунок конкретної особи. У всіх поданих документах карткові номери вказані частково, назви банків не зазначені, що робить неможливою ідентифікацію власника картки та, відповідно, не може розглядатися як доказ отримання коштів. За таких обставин вважає, що позивач не довів отримання відповідачем кредитних коштів .
Також зазначив, що умови договору є несправедливими та нікчемними відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1056-1 ЦК України, сума відсотків перевищує подвійний розмір тіла кредиту, що порушує баланс прав і обов`язків на шкоду споживача. 
Вважає, що позивачем не доведено здійснення платежу на суму 5 715,62 грн саме відповідачем, оскільки у матеріалах справи немає жодного документа, який би підтверджував належність рахунку чи картки відповідачу або джерело походження коштів. У позовній заяві платіж згадується без конкретизації суми, дати та призначення, що ставить під сумнів сам факт його укладення.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відхилити заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та додані до нього нові докази.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 16 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. 
Представник позивача, повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2023 року між сторонами за допомогою веб-сайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1321-1326 продукту «НА ВСЕ».
Із умов договору про відкриття кредитної лінії № 1321-1326 продукту «НА ВСЕ» від 24 грудня 2023 року слідує, що кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.1, 2.2 кредитного договору).
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту – 24 000,00 грн. Дата надання/видачі кредиту 24 грудня 2023 року (п. 4.1 кредитного договору).
Відповідно до п. 4.2 договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику (оригіналу) договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.
Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту). Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальник на умовах вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Надана клієнту в межах програми лояльності знижена ставка діє і залишається незміною протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання позичальником умов за яких позичальнику надається можливість сплатити процентів за зниженою процентною ставкою, передбачених п. 10.2 цього договору. Тип комісії – одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо п. 4.7 цього договору передбачена сплата комісії за видачу кредиту).
Знижена процентна ставка становить 1,20% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії договору за умови, якщо позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та повертає кредитодавцю отриманий кредит згідно Графіка платежів за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору). У разі несплати позичальником нарахованих згідно умов договору процентів за користування кредитом або комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) або частини суми кредиту згідно графіка платежів за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору) не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, з наступного дня подальше нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою до дати повного погашення позичальником заборгованості зі сплати процентів, комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та суми кредиту, включно з тою, обов`язок дострокового погашення якої у позичальника виникає у зв`язку із простроченням сплати процентів та/або комісії (включаючи дату погашення заборгованості). З дати, наступної за днем повного погашення позичальником заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та частини суми кредиту нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за зниженою процентною ставкою (п. 10.2 кредитного договору).
Згідно п.п. 4.5 - 4.6 кредитного договору, сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені Графіком платежів за договором за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою.
Згідно п. 1.1 кредитного договору базовий період сплати відсотків - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору.
Відповідно до п. 4.4. договору, базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту (п. 4.7 кредитного договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 18 жовтня 2024 року. У будь-якому випадку договір діє до 24 години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Продовження строку кредитування або строку дії договору в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (п. 4.9 кредитного договору).
Згідно п.п. 4.10-4.11 кредитного договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 27 135,00%, а орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає 123 936,12 грн та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом.
Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит у останні дні останніх 8 (восьми) базових періодів строком кредитування згідно графіку платежів за договором за зниженою ставкою (додаток №3 до цього договору), шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку визначеному у Правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування суми грошових коштів у повному розмірі виданого кредиту на банківський рахунок кредитодавця.
Відповідно до п. 11.1 кредитного договору, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. 
Позиція апеляційного суд у
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено надання кредитних коштів ОСОБА_1 , отримання і використання таких останнім, та не повернення в строк передбачений умовами договору, а відтак права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений судом, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір про відкриття кредитної лінії № 1321-1326 продукту «НА ВСЕ» підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С4365. Договір містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача: НОМЕР_1 , а також електронну адресу, інші особисті ідентифікуючі дані позичальника.
Крім того, згідно з нормами ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією.
У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердилися, операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулася.
Водночас, заперечуючи обставини перерахування на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 кредитних коштів, апелянтом не подано суду жодних доказів на спростування позиції позивача.
Так, відповідачем не подано обґрунтування про те, за яких обставин позикодавець мав можливість отримати його персональні дані або що ці персональні дані належать не йому. Фактично заперечуючи отримання кредитних коштів, позивач не подав суду жодних доказів, що такі кошти, на зазначену ним платіжну картку не надходили або що ця картка йому не належить. Такими доказами могли бути відповідні довідки банків про відсутність рахунків у відповідача або все ж якщо зазначена платіжна картка їй належала, то виписки про рух коштів за вказані банківські дні про фінансові операції, зазначені позивачем.
При цьому суд звертає увагу, що такі докази, з огляду на інститут банківської таємниці, могли бути надані лише власником банківської карти, тобто відповідачем ОСОБА_1 .
Доказів, що указані в договорі одноразові ідентифікатори та персональні дані (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону, електронна пошта) належать третім особам, а не позичальнику, суду не надано, тоді як алгоритм укладення договору, визначений ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виключає підстави вважати, що без їх погодження відповідач міг отримати кредитні кошти. Будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно ОСОБА_1 пов`язані з підписанням спірних договорів, у матеріалах справи відсутні, зокрема відсутні його звернення до правоохоронних органів щодо незаконного використання персональних даних. Ба більше, ОСОБА_1 у апеляційній сказі зазначив номер паспорта громадянина України, який є ідентичним тому, що зазначений у договорах позики, а також ідентичним є РНОКПП.
На спростування посилань апелянта про нібито невчинення ним будь-яких дій в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, останнім надано результати Моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі, де відображені всі дії відповідача в ІТС позивача, час їх вчинення, що підтверджує укладення договору саме з використанням такої системи. 
Крім того, відповідач надіслав позивачеві своє фото (селфі) з паспортним документом, а також копії як паспорту, так і довідки про присвоєння реєстраційного номері облікової картки платників податків. 
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, а відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.
Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтвердили виникнення грошового зобов`язання, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.
При цьому, згідно з п. 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Водночас, ТОВ ««Укр Кредит Фінанс»», як фінансова установа, не є банком, та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. 
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).
В матеріалах справи містяться інформаційна довідка АТ КБ «Приватбанк» від 17 вересня 2025 року, яка містить відомості щодо номеру кредитного договору (1321-1326), суми перерахованих коштів 24 000 грн та реквізитів рахунку позичальника (банківська картка, номер якої закінчується на 4126). 
При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги, (частина 1 статті 81 ЦПК України), а не лише покликатися на обов`язок позивача в доведенні.
Водночас відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, мав можливість звернутися до банківської установи із запитом щодо надання інформації по його рахунку, однак такими правами не скористався. 
Судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).
Перерахування грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до умов договору мало бути здійснене ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на його банківський рахунок із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, номер якого зазначено в договорі. 
Згідно довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів «LigPay» здійснено платіж №2407736474 від 24 грудня 2023 року у сумі 24 000,00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 , тип операції видача кредиту.
Відповідач не надав будь-яких доказів того, що зазначена у договорі платіжна картка на момент укладення договору йому не належала, а також не спростував факт перерахування на неї грошових коштів. Крім того, після укладення договору відповідач не звертався до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» із зауваженнями щодо невиконання товариством умов договору, зокрема щодо неперерахування коштів. Також він не скористався правом відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його підписання (п. 6.8 договору).
Вірним є також висновок суду щодо розміру процентів за користування кредитом, а доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів відхиляє, оскільки при вирішенні судом вимог позову було враховано положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відтак починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%.
Оскільки договір про відкриття кредитної лінії №1321-1326 продукту «НА ВСЕ» укладений між сторонами у справі 24 грудня 2023 року, тобто в день набрання чинності цим Законом, за період з 20 серпня 2024 року по 18 жовтня 2024 року (дата повернення кредиту) нарахування відсотків повинно здійснюватися за ставкою не більше 1,0 % в день; за період з 24 грудня 2023 року по 20 січня 2024 року за процентною ставкою 1,20%; та за період з 21 січня 2024 року по 19 серпня 2024 року за процентною ставкою 1,50%.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», заборгованість за простроченими процентами за період з 24 грудня 2023 року по 18 жовтня 2024 року становить 98 784,00 грн (8 064,00 грн (з 20.08.2024 по 18.10.2024) + 76 320,00 грн (з 24.12.2023 по 20.01.2024) + 14 400,00 грн (з 21.01.2024 по 19.08.2024). При цьому врахувавши здійснення відповідачем 05 січня 2024 року платежу в сумі 5 715,62 грн, сума заборгованості по відсотках за даним договором становить 93 068,38 грн .
При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено здійснення платежу 05 січня 2024 року в сумі 5 715,62 грн, саме відповідачем, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б спростовували доводи позивача.
З урахуванням положень статті 13 ЦПК України, за змістом якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд вирішив стягнути з відповідача заявлений розмір простроченої заборгованості за нарахованими відсотками – 90 284,38 грн.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий         І.М. Стадник 

Судді          І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун