Справа № 383/100/26
Номер провадження 2-а/383/3/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді - Замші О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Бобринець Кіровоградської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.01.2026 року звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №6 від 09 січня 2026 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 17000 грн. 
Позовні вимоги мотивує тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 09.01.2026 року, стосовно позивача ОСОБА_1 винесено постанову № 6 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В описовій частині вказаної постанови зазначено, що ОСОБА_1 , відповідно до висновку BЛK у 2006 році був визнаний непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Також зазначено, що ОСОБА_1 пройшов BJIK 31 грудня 2025 року, але на момент подання в розшук 24.12.2025 року BJIK не пройшов, чим порушив правила військового обліку, а саме ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію». Та вказано, що відповідно до викладених фактів, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Вказаною постановою на ОСОБА_1 , накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.
Позивач ОСОБА_1 із вказаною постановою не згоден, вважає її незаконною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, а відтак вона підлягає скасуванню.
06 вересня 2025 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання направлення щодо проходження медичного огляду. В той же день посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було проведено перевірку його військово-облікових даних, при цьому було виявлено той факт, що він проходив BJIK у 2006 році і був визнаний непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Протокол про адміністративне правопорушення стосовно термінів проходження ВЛК для обмежено придатних осіб, який було встановлено до 5 червня 2025 року, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно нього 06.09.2025 року не складався. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 йому було зроблено усне зауваження про несвоєчасне проходження позивачем ВЛК, термін якого було встановлено до 5 червня 2025 року та цього ж дня 06.09.2025 року сформовано і видано йому направлення для проходження ВЛК.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.
День виявлення адміністративного правопорушення — це дата, коли уповноважений орган чи посадова особа отримала інформацію про обставини вчинення правопорушення, що є відправною точкою для відліку строку давності для накладення стягнення, згідно зі статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
Для статей 210 та 210-1 КУпАП діє спеціальне правило: стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня вчинення правопорушення, відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП.
Позивач вказує на те, що датою виявлення адміністративного правопорушення, є 06.09.2025 року, коли він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для отримання направлення на проходження BЛK і посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було виявлено факт несвоєчасного проходження ОСОБА_1 . BЛK.
Оскаржувана постанова винесена 09.01.2026 року, тобто після спливу трьох місяців з дня виявлення правопорушення.
Таким чином ОСОБА_1 , вважає, що постанова № 6 від 09 січня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконною, необґрунтованою та надуманою і підлягає скасуванню.
29 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки позову виправлені 03.02.2026 року.
05.02.2026 року позовну заяву прийнято до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників.
Надано строк відповідачу для подання відзиву на позов.
12.02.2026 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги заперечує повністю, з тих підстав, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію 10.03.2006 року та був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Визначений Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» обов`язок щодо проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 5 червня 2025 року громадянам України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби поширювався і на позивача. 
Твердження позивача про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він отримав направлення №4806702 06.09.2025 року, у строки визначені Наказом №402 пройшов військово-лікарську комісію згідно довідки від 31.12.2025 року №2025-1231- 1002-4456-7,на думку відповідача є хибними, тому що законом чітко було встановлено строки проходження обмежено придатними повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Отже, у зв`язку з тим, що позивач не пройшов військово-лікарську комісію як обмежено придатний до 05.06.2025 року, в його діях (бездіяльності) вбачаються ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З приводу твердження позивача, про те, що закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення з дня виявлення правопорушення, вказує на те, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 був виявлений як порушник військового обліку 24.12.2025 року, саме ця дата є днем виявлення вчиненого правопорушення. Протокол №6 складений 05.01.2026 року, а постанова №6 винесена 09.01.2026 року. Отже, трьохмісячний строк для притягнення до адміністративної відповідальності не сплинув. Просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному розмірі.
Cуд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту постанови №6 від 09.01.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 , пройшов BЛK у 2006 році був визнаний непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. ОСОБА_1 пройшов BJIK 31 грудня 2025 року при ІНФОРМАЦІЯ_2 , але на момент подання в розшук 24.12.2025 року BJIK не пройшов, чим порушив правила військового обліку, а саме ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані зокрема: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до п. 1 Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" (Відомості Верховної Ради України, 2024 р., № 22, ст. 196) викладено в такій редакції: 
"2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України – до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду".
Відповідно до направлення №4806702 від 06.09.2025 року виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_1 направлений на проходження ВЛК для визначення придатності до військової служби, дата початку медичного огляду 08.09.2025 року.
Відповідно до довідки, наданої КНП «Бобринецька лікарня» Бобринецької міської ради №62 від 20.01.2026 року, ОСОБА_1 пройшов військову-лікарську комісію в період з 09.09.2025 року по 17.09.2025 року.
Таким чином, судом встановлено, що позивач не пройшов військово-лікарську комісію як обмежено придатний до 05.06.2025 року, відтак в його діях (бездіяльності) вбачаються ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав від ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення для проходження BJIK з метою визначення придатності для військової служби 06.09.2025 року, відтак на вказану дату відділом РТЦК було встановлено факт непроходження лікарської комісії у визначений Законом строк (до 05.06.2025 року), а значить виявлене адміністративне правопорушення. 
Строк, в межах якого ОСОБА_1 підлягав притягненню до адміністративної відповідальності, закінчився 06.12.2025 року.
Оскаржувана постанова винесена 09.01.2026 року, тобто після спливу трьох місяців (поза межами строків) з дня виявлення правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що  ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності поза межами встановленого строку, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 665 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 271, 286, 292, 295 КАС України, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №6 від 09 січня 2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі ч.9 ст.38 КУпАП. 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 665 грн. 60 коп.відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення судом першої інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Найменування сторін:
- позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- відповідач 1: начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 
Повний текст судового рішення проголошено 13.02.2026 року

Суддя Олена ЗАМША