ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2772/26 Справа № 932/5684/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петунін І. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Погорілий Антон Михайлович, на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 10 листопада 2025 року у складі судді Петуніна І.В. у цивільній справі № 932/5684/20 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю “Точка-М”, треті особи — Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округ Румянцева І.О. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, –

ВСТАНОВИВ :

У травні 2020 року Дніпровська міська рада звернулась через суд із позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , визначивши третіми особами приватного нотаріуса ДМНО Румянцеву І.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, змінивши у квітні 2023 року предмет позову, та просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та ТОВ «Точка-М» знесення самочинно побудованого нерухомого майна, яке складається з торгівельного павільйону літ. А-1 площею 44,0 м2 за цією адресою, реєстраційний № нерухомого майна: 1192086812101; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з торгівельного павільйону літ. А-1 площею 44,0 м2, ганок літ. а, та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям розділу за: ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 19616871 від 21 березня 2017 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О.; ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 19616736 від 21 березня 2017 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О.; ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 19370164 від 03.03.2017, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Перцевою І. М.; ТОВ «Точка-М», номер запису про право власності: 42691035 від 22 червня 2021 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І., обґрунтовуючи це тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, в силу ст.ст. 80, 83 ЗК України та ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування». 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровську від 16 лютого 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності без введення в експлуатацію на торгівельний павільйон загальною площею 44,0 м2 (літера А-1), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  та складається з: торгової зали площею 37,9 м2, підсобного приміщення площею 6,1 м2.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року, позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
В період дії заочного рішення суду, 03 березня 2017 року на підставі цього заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ОСОБА_1 здійснено первинну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. В подальшому, за договором купівлі-продажу від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 продав по частці вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
На підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 22 червня 2021 року укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ТОВ «Точка-М», посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І. здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна та станом на тепер кінцевим зареєстрованим власником зазначеного вище об`єкта самочинного будівництва є ТОВ «Точка-М», при цьому, позивач наголошує, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану за адресою:  АДРЕСА_1 , відсутні.  Позивач відзначає, що нерухоме майно розташоване за цією адресою на земельній ділянці, що не відведена для вказаної мети та за відсутності відповідної декларації, що, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав вважати набуття права власності на самочинно збудоване майно правомірно відповідачами. Зазначена земельна ділянка ніколи не передавалася відповідачам під будівництво, право власності чи користування за ними не оформлялося. Таким чином, на думку позивача, у відповідачів відсутні жодні правові підставі щодо користування зазначеною земельною ділянкою (а.с.1-8, 103-114 Том І).
Рішенням Шевченківського районного суду м.Дніпра від 10 листопада 2025 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Точка-М», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус ДМНО Румянцева І.О. про усунення перешкод шляхом зобов`язання знесення самочинно побудованого майна, припинення права власності - задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 та ТОВ «Точка-М» знести самочинно побудоване нерухоме майно яке складається з торгівельного павільйону літ. А-1 площею 44,0 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний № нерухомого майна: 1192086812101.
Припинено право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з торгівельного павільйону літ. А-1 площею 44,0 м2, ганок літ. а та скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям розділу за:
- ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 19616871 від 21 березня 2017 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О.;
- ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 19616736 від 21 березня 2017 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О.;
- ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 19370164 від 03 березня 2017 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Перцевою І. М.;
- ТОВ «Точка-М», номер запису про право власності: 42691035 від 22 червня 2021 року, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1192086812101, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 4802,50 грн.
Стягнуто з ТОВ «Точка-М» на користь Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 4802,50 грн (а.с. 143-148 Том ІІ).
Рішення суду мотивовано доведеністю незаконності і безпідставності набуття відповідачами права власності на спірні будівлі, відсутністю погодження позивачем, як власником земельної ділянки, на якій розташоване майно, питання відводу спірної земельної ділянки для будівництва, яке є самочинним, враховуючи його бажання знести таку будівлю, а не переобладнати чи перепланувати її, що є правомірним втручанням у право власності на майно, зареєстроване за ТОВ “Точка-М”. Також суд першої інстанції вважав, що відсутність правомірного набуття права власності на спірне майно відповідачами є підставою і для припинення їх реєстрованого права.
Не погодившись з такими рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Погорілого А.М. у грудні 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення суду від 10 листопада 2025 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ДМР, обґрунтовуючи це тим, що рішення постановлені з порушенням матеріального та процесуального права, за відсутності належного з`ясування усіх обставин справи. Крім того зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу, не з`ясувавши належність способів захисту позивача, заявлених у позові, як і не з`ясував належності відповідачів у справі. Крім цього наголосив, що суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про розгляд справи, чим вчинив процесуальне порушення (а.с.180-184 Том ІІ).
Позивач Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у січні 2026 року подала відзив на апеляційну скаргу, де зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції щодо відсутності прийняття рішення позивачем про передачу спірної земельної ділянки відповідачеві ОСОБА_1 у власність та затвердження відповідного проекту на забудову, є підтвердженими матеріалами справи та відповідає вимогам ст. 376 ЦК України. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.199-202 Том ІІ). 
Інші учасники справи, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає продовженню розгляду скарги по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду скасувати з відмовою у задоволенні частини вимог та частковим закриттям провадження у справі, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Індустрільного районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року (справа № 202/1032/17), за ОСОБА_1 визнано право власності на торгівельний павільйон загальною площею 44,0 м2 (літера А-1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з торгової зали площею 37,9 м2, підсобного приміщення площею 6,1 м2.
Ухвалою Індустрільного районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року (справа № 202/1032/17), заочне рішення Індустрільного районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Індустрільного районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року (справа № 202/1032/17), позовна заява залишена без розгляду.
Згідно Договору купівлі-продажу торгівельного павільйону від 21 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О., реєстр № 812, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частці кожен придбали торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , який має наступні характеристики: торгівельний павільйон літ. А-1 загальною площею 44,0 м2, ганок літ. а.
Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17 вересня 2021 року, власником земельної ділянки з кадастровим № 1210100000:02:135:0304 за адресою: АДРЕСА_2 є ПП «Фенікс» ЄДРПОУ 32466138.
Згідно Акту № 2 приймання-передачі нерухомого майна від 22 червня 2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали, а ТОВ «Точка-М» прийняло торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , який має наступні характеристики: торгівельний павільйон літ. А-1 загальною площею 44,0 м2, реєстраційний № нерухомого майна: 1192086812101.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 квітня 2023 року, право власності об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон, яке складається з торгівельного павільйону літ. А-1 площею 44,0 м2, ганок літ. а за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний № нерухомого майна: 1192086812101.:
- 03 березня 2017 року зареєстровано ОСОБА_5 , державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського р-ну Дніпропетровської області за ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року;
- 21 березня 2017 року зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О. за ОСОБА_3 на 1/2 частку на підставі Договору купівлі-продажу торгівельного павільйону від 21 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О., реєстр № 812;
- 21 березня 2017 року зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О. За ОСОБА_2 на 1/2 частку на підставі Договору купівлі-продажу торгівельного павільйону від 21.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І. О., реєстр № 812;
- 22 червня 2021 року зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. за ТОВ «Точка-М» ЄДРПОУ 41986693 на підставі Акта приймання-передачі нерухомого майна від 22 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року (справа № 160/29830/23, відкрито провадження за позовом ТОВ «Точка-М» до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 162/41 від 20 вересня 2023 року «Про відмову ТОВ «Точка-М» у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року (справа № 160/12883/22), яке набрало законної сили 31 березня 2023 року, визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо неприйняття рішення за результати розгляду клопотання ТОВ «Точка-М» про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на якій розміщена будівля: торгівельний павільйон літ. А-1 загальною площею 44,0 м2, для ведення комерційної діяльності приватного підприємця. Зобов`язано Дніпровську міську раду у встановленому чинним законодавством порядку розглянути повторно клопотання ТОВ «Точка-М» про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на якій розміщена будівля: торгівельний павільйон літ. А-1 загальною площею 44,0 м2, для ведення комерційної діяльності приватного підприємця та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду цього клопотання.
За повідомленням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2024 року, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (справа № 160/29830/23) провадження у справі зупинено, до набрання законної сили рішенням по справі № 932/5684/20.
На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26 липня 2024 року № Р-314/0/3-24, відбулася зміна назви вулиці і спірне нерухоме майно на теперішній час розташовано за адресою: АДРЕСА_3 . 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка не відведена під будівництво спірного об`єкту нерухомості, а здійснене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить до земель Дніпровської міської ради, не породжує права власності й свідчить про відсутність підстав для реєстрації відомостей про об`єкт нерухомості, враховуючи скасування заочного рішення суду, яким визнавалось право власності на об`єкт будівництва за ОСОБА_1 . 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та приймає до уваги доводи скаржника щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи предмет спору та коло учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно із статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону № 1952-IV не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Однак, колегія суддів наголошує, що така вимога має бути заявлена до належного суб`єкта, що має відповідати за позовом.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.
Частиною четвертою статті 376 ЦК України передбачено, що в разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Однак, згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року в справі № 915/1439/21 сформульовано правовий висновок про те, що спеціальним законом є ЗК України, імперативна норма частини другої статті 212 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних із встановленням суб`єктного складу осіб, зобов`язаних повернути власнику землі самовільно зайняті земельних ділянок, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, а в іншій частині, не врегульованій ЗК України, можуть застосовуватися норми ЦК України, зокрема, статті 376 цього Кодексу.
Адже на відміну від положень частини четвертої статті 376 ЦК України, які обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником (колишнім або теперішнім), норма частини другої статті 212 ЗК України суттєво розширює суб`єктний склад зобов`язаних осіб за рахунок громадян і юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, та до яких можна віднести осіб, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника та зареєстрували право власності на такий об`єкт.
Схожий за змістом висновок щодо пріоритетного застосування до подібних правовідносин положень частини другої статті 212 ЗК України як спеціальної норми права викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 915/1416/21.
Колегія суддів апеляційного суду наразі також дотримується усталеної правової позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17, від 30 вересня 2022 року в справі № 201/2471/20, від 15 березня 2023 року в справі № 205/213/22, від 05 квітня 2023 року в справі № 199/6251/18, від 31 травня 2023 року в справі № 201/4483/20.
У цій справі суд першої інстанції за встановлених обставин про те, що власником спірного нерухомого майна є ТОВ «Точка-М», зобов`язав ОСОБА_1 (забудовника) знести самочинно побудований об`єкт будівництва, який складається з торгівельнти павільону літ. А-1, площею 44,0 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1192086812101.
Крім того, погоджуючись із доводами скаржника, колегія суддів враховує, що у провадженні господарського суду перебувала подібна справа № 904/6709/23 за позовом Дніпровської міської ради до ТОВ «Точка-М», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести об`єкт нерухомого майна, скасування державної реєстрації та припинення права власності.
У зазначеній справі № 904/6709/23 Дніпровська міська рада просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання ТОВ «Точка-М» знести об`єкт нерухомого майна, а саме - торгівельний павільйон літ. А-1, загальною площею 95,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101; скасувати державну реєстрацію та припинити право власності на об`єкт нерухомого майна.
13 травня 2024 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2024 року, позов Дніпровської міської ради до ТОВ «Точка-М» у справі № 904/6709/23 задоволено. Суди мотивували висновки тим, що відсутні будь-які докази того, що торгівельний павільйон був у встановленому законом порядку введений в експлуатацію та відповідає архітектурно-будівельним нормам, відсутні й будь-які докази наявності правових підстав зайняття земельної ділянки відповідачем - ТОВ «Точка-М». Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 та в подальшому за ТОВ «Точка-М» на нежитлову будівлю здійснена за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.
Колегія суддів відзначає, що в справі № 904/6709/23 за подібних правовідносин та між тими ж учасниками виснувано, що земельна ділянка Дніпровської міської ради самовільно зайнята останнім набувачем - ТОВ «Точка-М», який відповідальний за знесення самочинного будівництва.
Матеріали справи, що переглядається апеляційним судом не містять доказів, що саме ОСОБА_1 звів спірну нерухомість, оскільки право власності за ним було зареєстровано на підставі рішення суду, де підставою позову зазначено порушення його права на приватизацію спірного майна.
Доводи скаржника щодо неналежних відповідачів знайшли своє підтвердження та узгоджуються з висновками постанов Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21, де зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові, чого суд першої інстанції не врахував.
У цій справі ОСОБА_1 не є особою, на яку покладається обов`язок знести самочинно побудоване спірне нерухоме майно, як і ніші відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як особи, які вже не є такими власниками та тим більше забудовниками, тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі, що суд першої інстанції не врахував.
Разом з цим, пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надання апеляційним судом оцінки іншим аргументам учасників справи.
Тому колегія суддів не досліджує інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо суті спору, заявленого до нього.
Крім того, вимога про знесення самочинного будівництва в цій справі заявлена крім ОСОБА_1 також до ТОВ «Точка-М». 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Спір у справі, що переглядається, в частині позовних вимог, заявлених Дніпровською міською радою до ТОВ«Точка-М», стосується правомірності набуття речового права на самочинне будівництво між двома юридичними особами, тому за суб`єктним критерієм підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції, що виключає його розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ТОВ «Точка-М» слід скасувати, провадження у справі в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК Украни.
Колегія суддів відзначає, що тотожні висновки, до яких дійшов Верховний Суд, викладені у постанові від 06 серпня 2025 року у справі №201/250/21 за переглядом подібних правовідносин, зокрема, між тими ж сторонами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення по суті позову, неповно дослідив суб`єктний склад сторін, не врахував характеру правовідносин, не з`ясував належності відповідачів у цій справі та юрисдикції, в якій належить розглядати справу, розглянувши її по суті спору з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, тоді як у частині вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить відмовити, а провадження у справі з вимогами до ТОВ “Точка-М” підлягає закриттю з роз`ясненням права звернення до цього відповідача в порядку господарського провадження. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Погорілий Антон Михайлович — задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 10 листопада 2025 року — скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи — Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округ Румянцева І.О. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності — відмовити.
Провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Точка-М” про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності — закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “10” березня 2026 року.
Повний текст постанови складено “19” березня 2026 року.

Головуючий:          В.С. Городнича

Судді:           М.О.Макаров

М.М.Пищида