ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 травня 2025 року
м. Київ
справа № 662/2524/20
провадження № 61-15984св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Новотроїцька селищна рада Херсонської області, ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Решетова В. В., та постанову Херсонського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, ухвалену колегією у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданік В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новотроїцької селищної ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі.
В обґрунтування позову вказував, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 квітня 2007 року у справі № 2-520/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеної будівництвом нежитлової будівлі (будинок побуту) на АДРЕСА_1 , укладений позивачем та ОСОБА_3 , і визнано за позивачем право власності на вказане нерухоме майно.
Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га, право власності на яку рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області 
від 12 лютого 2007 року у справі № 2-226/07 визнано за попереднім власником незавершеної будівництвом нежитлової будівлі ОСОБА_3 , отже вважав, що до нього, як нового власника будівлі, перейшло право на земельну ділянку, на якій ця будівля розміщена.
Незважаючи на наведені обставини, 20 жовтня 2020 року Новотроїцька селищна рада уклала з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,06 га, який порушує права та інтереси позивача, оскільки передана в оренду земельна ділянка є частиною земельної ділянки площею 0,25 га, на якій знаходиться належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомого майна.
Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним укладений відповідачами договір оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2020 року.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 червня 
2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду 
від 31 серпня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав укладеним відповідачами договором оренди земельної ділянки, оскільки право користування земельною ділянкою 
площею 0,25 га, частиною якої є передана в оренду ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,06 га, у позивача не виникло. Суди вважали, що постійне право користування земельною ділянкою площею 0, 25 га, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, належало приватному малому багатопрофільному підприємству «Дом» (далі - ПМБП «Дом»), що підтверджувалось державним актом на право постійного користування землею від 16 лютого 1994 року, однак рішенням Новотроїцької селищної ради від 6 грудня 2005 року припинено право користування ПМБП «Дом» цією земельною ділянкою, тому подальший перехід права власності незавершеної будівництвом нежитлової будівлі від ПМБП «Дом» до ОСОБА_3 , а від нього до ОСОБА_1 відбувся без відповідних прав на земельну ділянку у зазначеному розмірі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 червня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована неврахування судами висновків щодо застосування статей 120 і 125 ЗК України та статті 377 ЦК України, викладених у постановах 
Великої Палати Верховного Суду від 5 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), у постановах Верховного Суду від 27 листопада 
2019 року у справі № 369/4389/16 (провадження № 61-23087св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 6/88-Б-05, від 2 квітня 2021 року у справі № 315/1199/18 (провадження № 61-6090св20), у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, 
від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.
Заявник зазначає, що рішення про припинення права користування ПМБП «Дом» земельною ділянкою площею 0,25 га прийнято Новотроїцькою селищною радою з порушенням чинного законодавства, оскільки таке можливо лише у судовому порядку. Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями 
у справі № 662/116/15, тому не підлягають доказуванню. 
Суди не врахували, що право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташована належна позивачу незавершена будівництвом нежитлова будівля, належала продавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 лютого 2007 року у справі № 2-226/07, тому у зв`язку із визнанням за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно до нього перейшло право власності на земельну ділянку у тому ж розмірі, що належала ОСОБА_3 .
Посилаючись на викладене, вважає порушеним своє право з огляду на передачу в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,06 га, входить до складу належної позивачу земельної ділянки.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 7 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження 
у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про:
-неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 листопада 2019 року 
у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19), від 16 червня 2020 року 
у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), у постановах Верховного Суду 
від 27 листопада 2019 року у справі № 369/4389/16 (провадження № 61-23087св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 6/88-Б-05, від 2 квітня 2021 року 
у справі № 315/1199/18 (провадження № 61-6090св20), у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року 
у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- недослідження судами зібраних у справі доказів та встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Встановлені судами фактичні обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Новотроїцької селищної ради Херсонської області від 20 жовтня 1993 року № 89 «Про затвердження матеріалів інвентаризації і видачу державних актів на право користування землею» затверджено плани зовнішніх меж землекористування будівельного майданчику ПМБП «Дом» площею 0,25 га.
На підставі вказаного рішення 16 лютого 1994 року ПМБП «Дом» видано державний акт на право постійного користування землею площею 0,25 га.
Відповідно до рішення Новотроїцької селищної ради Херсонської області 
від 6 грудня 2005 року № 623 «Про припинення права користування землею» припинено право постійного користування землею ПМБП «Дом» на земельну ділянку площею 2517 кв.м під будівельним майданчиком на 
АДРЕСА_1 .
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 лютого 
2007 року у справі № 2-226/07 задоволено позов ОСОБА_3 до ПМБП «Дом» про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. Визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку побуту 
на АДРЕСА_1 , укладений 
18 грудня 1993 року ПМБП «Дом» та ОСОБА_3 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на незавершений будівництвом будинок побуту на АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розміщений, загальною площею 0,25 га, право власності на яку посвідчено державним актом серії ХС, виданим 16 лютого 1994 року ПМБП «Дом».
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 2 квітня 
2007 року у справі № 2-520/07 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно. Визнано дійсним укладений 23 лютого 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку побуту, розташованого на АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на незавершений будівництвом будинок побуту, розташований за вказаною адресою, на земельній ділянці площею 0,25 га.
17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новотроїцької селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту із землеустрою щодо передачі у приватну власність (шляхом викупу) земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га під незавершеним будівництвом будинку побуту 
на АДРЕСА_1 .
Рішенням виконкому Новотроїцької селищної ради від 5 липня 2018 року № 127 «Про впорядкування нумерації житлових будинків, земельної ділянки в 
смт Новотроїцьке» здійснено впорядкування нумерації та присвоєно адресу земельній ділянці, орієнтованою площею 0,14 га на АДРЕСА_1 (попереду земельної ділянки НОМЕР_1 ), яка знаходиться у комунальній власності Новотроїцької селищної ради.
Рішенням Новотроїцької селищної ради Херсонської області від 6 липня 
2018 року № 767 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок комунальної власності - земельної ділянки орієнтовною площею 0,14 га на АДРЕСА_1 для підготовки на земельні торги для передачі в оренду для комерційної діяльності. У пункті 3 цього рішення зазначено, що строк його дії становить шість місяців. Рішенням селищної ради від 21 березня 
2019 року № 982 строк дії вказаного рішення № 767 продовжено до 1 липня 2019 року.
Рішенням Новотроїцької селищної ради Херсонської області від 9 жовтня 
2018 року № 842 «Про внесення змін до рішення селищної ради від 6 липня 
2018 року № 767» внесені зміни до абзацу 2 пункту 1 рішення селищної ради та викладено його в такій редакції: «земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га на АДРЕСА_1 ».
Рішенням Новотроїцької селищної ради від 14 лютого 2020 року № 1289 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для підготовки лотів на земельні торги у формі аукціону» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для підготовки лотів на земельні торги у формі аукціону на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 6524455100:02:001:1022 на АДРЕСА_1 .
Переможцем земельних торгів став ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом земельних торгів від 16 жовтня 2020 року за лотом № 56320.
20 жовтня 2020 року Новотроїцькою селищною радою Херсонської області та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , строком на 10 років. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Разом з тим, за відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати таке.
Згідно зі статтею 377 ЦК України у редакції Кодексу, чинній на момент визнання за позивачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Отже, вказана стаття закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду.
У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 
(провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку 
або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Разом з тим за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні статті 120 ЗК України у поєднанні зі статтею 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Такі висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, 
від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи судові рішення у справі № 689/26/17, не вбачала підстав для відступу від них.
Обґрунтовуючи порушення свого права оспорюваним договором оренди землі, ОСОБА_1 у позові вказував, що у зв`язку із набуттям ним права власності на об`єкт незавершеного будівництва до нього перейшло право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику ( ОСОБА_3 ) на підставі рішення суду, тобто у розмірі 0,25 га.
Надаючи оцінку зазначеним доводами позивача, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не набув права користування спірною земельною ділянкою, оскільки на час набуття ним права власності на незавершений будівництвом будинок побуту на АДРЕСА_1 право користування ПМБП «Дом» на спірну земельну ділянку було припинено відповідно до рішення Новотроїцької селищної ради від 6 грудня 2005 року № 623.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_1 вказував на помилковість висновку місцевого суду про припинення права
ПМБП «Дом» з огляду на те, що після прийняття Новотроїцькою селищною радою рішення від 6 грудня 2005 року № 623 рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 лютого 2007 року у справі № 2-226/07 за ОСОБА_3 визнано право власності на вказану земельну ділянку. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначав про неврахування судом першої інстанції обставин набуття ним права власності на об`єкт незавершеного будівництва саме від ОСОБА_3 , який на підставі рішення суду, що набрало законної сили, був власником як вказаного нерухомого майна, так і земельної ділянки під цим незавершеним будівництвом.
У справі, яка переглядається, попередньому власнику об`єкта незавершеного будівництва ОСОБА_3 належало право власності на земельну ділянку, на якій розміщено такий об`єкт, площею 0,25 га, що підтверджується рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 лютого 2007 року 
у справі № 2-226/07, яким за ОСОБА_3 визнано право власності як на спірний об`єкт незавершеного будівництва, так і на вказану земельну ділянку.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року 
у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини 
від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Апеляційний суд не перевірив зазначені доводи апеляційної скарги і не врахував, що встановлення обставин набуття права на земельну ділянку попереднім власником набувача майна (в цій справі ОСОБА_3 ) з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року 
у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року 
у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, має важливе значення для вирішення питання про існування у набувача нерухомого майна відповідного права на земельну ділянку.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Висновки апеляційного суду про те, що рішення суду у справі № 2-226/07 не містить посилань на належність власнику об`єкта незавершеного будівництва на момент його відчуження прав власності на земельну ділянку площею 0,25 га, Верховний Суд вважає передчасними, оскільки за змістом резолютивної частини цього рішення, яке є обов`язковим для всіх органів державної влади, за ОСОБА_3 визнано право власності за земельну ділянку загальною площею саме 0, 25 га.
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Не врахувавши висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), 
у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року 
у справі № 6-2225цс16, суд апеляційної інстанції внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не перевірив обставини набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення місцевого суду, який вважав відсутнім у ОСОБА_1 право користування спірною земельною ділянкою, незважаючи на набуття ним від ОСОБА_3 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на такій земельній ділянці 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої 
статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Під час нового розгляду справи суду належить врахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Херсонського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді 	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік