Справа № 524/13273/25
Провадження №2/524/965/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.04.2026 
Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Ковальчук Т. М., 
за участю:
секретаря судового засідання Воблікової І. О., 
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
третьої особи – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини, та за позовом третьої особи ОСОБА_3 , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, у якій просив: звільнити його від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2012 року у справі № 2-253/2012 та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22, з 01 вересня 2025 року; відкликати без подальшого виконання виконавчі листи, видані Автозаводським районним судом м. Кременчука на підставі зазначених судових рішень; стягувати з ОСОБА_5 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття; судові витрати у справі стягнути з відповідача.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що сторони є батьками неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки доходів (заробітку), починаючи з 09 лютого 2012 року до досягненням дітей повноліття. У зв`язку з досягненням старшої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів; рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У провадженні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 50425316 щодо примусового стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини.
Проте, за доводами позивача, обставини справи змінилися, оскільки, починаючи з 01 вересня 2025 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 почала проживати разом із батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Мати проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, у зв`язку зі зміною місця проживання дитини, матір ОСОБА_5 не відмовилась від стягнення з батька дитини аліментів на утримання дочки, але в свою чергу не приймає участі в матеріальному забезпечення дитини. Таким чином, за твердженням позивача, відповідач втратила право на отримання аліментів від позивача, оскільки дитина перестала проживати разом із нею. 
Ухвалою від 16 жовтня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду в загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання.
03 листопада 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти доводів позивача, зазначив, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року у справі № 1614/1762/12 було визначено місце проживання неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_4 і ОСОБА_5 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 ; рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2013 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 скасувано та ухвалено нове рішення в цій частині позовних вимог, у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено, визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_5 , в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін; рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 липня 2015 року у справі № 524/2338/15-ц зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у вихованні і спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 та встановлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою.
Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2025 року у справі № 402/190/20, зауважує, що наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про визначення місця проживання дитини з матір`ю є підставою для відмови у задоволенні позову у частині припинення стягнення аліментів на користь відповідача. При цьому вказує, що до вересня 2025 року донька ОСОБА_3 постійно проживала разом із матір`ю, наразі ж дитина тимчасово проживає з позивачем для участі батька у вихованні дитини, а обставина тимчасового проживання доньки з батьком, не є підставою для припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дитини, яка на час розгляду справи тимчасово проживає з батьком та тимчасово не проживає з нею, за умови наявності судового рішення, яким визначено місце проживання дитини саме з матір`ю.
12 листопада 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про залучення її в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та прийняти її позовну заяву про стягнення аліментів з матері ОСОБА_5 для спільного розгляду з первісним позовом. В обґрунтування клопотання зазначила, що її матір проживає окремо від неї та коштів на її утримання не надає, а вона, як неповнолітня особа, має право на самостійне одержання аліментів, у зв`язку з чим звертається до суду з позовом.
Ухвалою від 14 січня 2026 року суд задовольнив це клопотання; залучив до участі у справі ОСОБА_3 як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийняв її позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.
У позовній заяві ОСОБА_3 просить стягувати з ОСОБА_5 на її користь та утримання аліменти в розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Так, на обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_3 зазначила, що сторони у цій справі є її батьками; до 31 серпня 2025 року вона проживала разом із матір`ю, батько проживав окремо від них та сплачував аліменти на її утримання. 31 серпня 2025 року у вечірній час її мати вчинила щодо неї психологічне та фізичне насильство, а саме: ображала, у тому числі, нецензурною лексикою, погрожувала фізичною розправою, штовхала, на зауваження не реагувала та вигнала її з квартири, в якій вони проживали; маючи при собі мобільний телефон, вона одразу зателефонувала батьку, який негайно приїхав та забрав її до свого місця проживання. Ураховуючи наведене, з 31 серпня 2025 року по даний час вона проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, зазначила, що така поведінка матері здійснювалася відносно неї неодноразово та мала ознаки систематичності; внаслідок цього вона отримала психологічну травму та як результат має проблеми зі здоров`ям, пов`язані з сильним душевним хвилюванням та пригніченим станом.
Отже, за доводами ОСОБА_3 , з 01 вересня 2025 року тягар щодо її утримання несе батько, зокрема, забезпечує її житлом, харчуванням, одягом, взуттям, канцтоварами, кишеньковими коштами, а також несе витрати щодо відвідування додаткових занять. Водночас мати за цей період жодних коштів на її утримання не надавала. Звернення до суду з позовом пояснює своїм бажанням врегулювати відносини щодо її утримання та відсутністю бажання проживати разом із матір`ю.
Відповідач подав відзив на позовну заяву третьої особи, в якому звернув увагу суду на те, що повідомлені ОСОБА_3 у позовній заяві обставини, зокрема, про вчинення відповідачем психологічного та фізичного насильства стосовно ОСОБА_3 не відповідають дійсності; у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вказані обставини, у тому числі відомості про звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів щодо таких обставин. Посилаючись на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2013 року у справі № 1614/1762/2012 та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2015 року у справі № 524/2338/15-ц, ураховуючи обставини щодо сталості місця постійного проживання дитини разом із матір`ю та визначення судом способів участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, вважає відсутніми підстави для проживання дитини з батьком, який, зокрема, не вчинив дій щодо повернення дитини до постійного місця проживання. Водночас повідомив про те, що ОСОБА_5 зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення ОСОБА_4 дій, що мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, які полягають в умисному невиконанні ОСОБА_4 рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2013 року у справі № 1614/1762/12 у частині визначення судом місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, а також рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2015 року у справі № 524/2338/15-ц в частині встановлених способів участі у вихованні дитини. Однак 04 лютого 2025 року отримано лист від Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, яким, зокрема, повідомлено про те, що за результатами проведеної перевірки, передбачених частиною першою статті 214 КПК України підстав для внесення відомостей до ЄРДР не виявлено; ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 лютого 2026 року у справі № 524/1060/26 скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області повернуто скаржнику; цю ухвалу слідчого судді Семак Л. М. оскаржила до суду апеляційної інстанції. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про вжиття нею відповідних заходів для виконання наведених вище судових рішень щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та визначення способів участі у вихованні дитини, які позивач не виконує, та не вчиняє жодних дій для повернення дитини до її постійного місця проживання. Таким чином, за доводами відповідача, підстави для проживання дитини з батьком відсутні, а позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення аліментів, є безпідставними, у зв`язку з чим просить відмовити у їх задоволенні.
Позивач ОСОБА_4 подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що своїм відзивом на позовну заяву відповідач ОСОБА_5 визнала факт проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_4 із 01 вересня 2025 року і по даний час; саме ці обставини, факт проживання з батьком та проживання окремо від матері, необхідно встановити для правильного вирішення справи. При цьому ОСОБА_5 , визнаючи факт проживання дитини окремо від неї, з батьком ОСОБА_4 , свої заперечення проти позову щодо припинення стягнення з ОСОБА_4 аліментів на її користь та про стягнення з неї аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , обґрунтовує виключно наявністю судових рішень у справі № 1614/1762/2012, якими визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_5 . Однак, зазначені рішення були ухвалені коли дитині ОСОБА_3 було 4 повних років, тобто дитина мала статус малолітньої, а на день звернення до суду з позовом про звільнення батька від сплати аліментів, ОСОБА_4 виходив із того, що його дитині ОСОБА_3 є повних 16 років і вона в силу положень частини третьої статті 160 СК України має право самостійно визначити місце свого проживання, що і було нею вчинено з 31 серпня 2025 року. Отже, посилання відповідача на судові рішення у справі № 1614/1762/2012 у частині визначення місця проживання дитини з матір`ю є неспроможними, оскільки таке рішення втратило свою юридичну силу з досягненням дитиною 14 років та з отриманням дитиною права самостійно визначати місце свого проживання з одним із батьків без необхідності отримання окремого рішення суду чи скасування попереднього. Таким чином, факт проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_4 підтверджений самим відповідачем ОСОБА_5 , тому позовні вимоги як позивача, так і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 підлягають задоволення в повному обсязі. 
Ухвалою від 10 березня 2026 року суд закрив підготовче провадження у цій справі та призначив її до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача та третя особа, проголошуючи вступне слово, підтримали викладені у їх позовних заявах доводи, а представник відповідача, заперечуючи щодо цих доводів, звернув увагу щодо необхідності у даному випадку врахування рішення суду про визначення місця проживання ОСОБА_3 саме з матір`ю, а також зауважив про невжиття ОСОБА_4 жодних заходів щодо виконання цього рішення, натомість повідомив про перебування на розгляді правоохоронних органів звернень від ОСОБА_5 з цього приводу.
Сама ОСОБА_3 у судовому засіданні 14 квітня 2026 року підтвердила, що дійсно внаслідок конфлікту з матір`ю ввечері 31 серпня 2025 року переїхала на постійне місце проживання до батька, який з 01 вересня 2025 року її утримує, зокрема, забезпечує житлом, харчуванням, одягом та всім необхідним, натомість мати з цієї дати не надає їй жодної допомоги та не несе витрат на її утримання, але продовжує отримувати аліменти на її утримання.
22 квітня 2026 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій просила подальший розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Окрім того, зазначила, що підтримує позовні вимоги батька та просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, докази понесення яких надасть додатково.
22 квітня 2026 року від представника відповідача надійшли клопотання, в яких він просив визнати поважними причини пропуску строків для подання доказів, поновити відповідний процесуальний строк та долучити до матеріалів справи копію відеозапису та знімків екрану з телефону ОСОБА_5 від 31 серпня 2025 року, копію довідки про доходи ОСОБА_6 № 4207 3028 1220 0224 від 16 квітня 2026 року та копію довідки ТОВ “Сіріус МК” від 15 квітня 2026 року № 00000000006. Окрім того, просив повернутися до стадії підготовчого провадження у цій справі після його закриття.
У судовому засіданні 22 квітня 2026 року представник відповідача – адвокат Браташ Ю. П. підтримав заявлені ним клопотання та додатково пояснив, що не міг вчасно ознайомитися в повному обсязі зі змістом позовної заяви ОСОБА_3 , оскільки деякі сторінки не були відсканована та приєднані до матеріалів справи в електронному суді. Ураховуючи наведене, він був позбавлений можливості в повній мірі аргументувати свій відзив на цю позовну заяву та підтвердити його відповідними доказами. Зокрема, вважає, що інформація про доходи ОСОБА_5 та її матері пенсіонерки ОСОБА_6 можуть свідчити про наявність додаткових витрат на утримання останньої, а надані відеозаписи та фото можуть спростувати повідомлені ОСОБА_3 обставини.
Натомість представник позивача – адвокат Пінчук Ю. В., заперечуючи проти задоволення цих клопотань, наголосила, що інформація про доходи відповідача та її матері пенсіонера без доказів перебування останньої на її утриманні, а також надані відеозаписи та фото не мають правового значення для вирішення цієї справи; об`єктивних причин неподання таких доказів у передбачені ЦПК України строки представник відповідача не навів, пов`язаність із предметом доказування у цій справі не обґрунтував. Щодо відсутності можливості ознайомлення зі змістом поданої ОСОБА_3 позовної заяви, просила звернути увагу на наявність у матеріалах справи доказів надсилання такої сторонам у справі та отримання її копії, зокрема, позивачем.
Заслухавши доводи сторін щодо заявлених представником відповідача клопотань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. При цьому суд з`ясував, що дійсно в матеріалах справи наявні докази надсилання ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_5 , зокрема, клопотання про залучення у справі третьої особи та позовної заяви про стягнення аліментів, що підтверджується фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта» № 3960000695941 (а.с. 80-82). Окрім того, суд урахував, що представник відповідача мав достатньо часу для реалізації свого права на ознайомлення зі змістом позовної заяви ОСОБА_3 та надання належного обґрунтування своїх доводів; правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 представник відповідача також скористався; у заяві про проведення підготовчого засідання без його та відповідача участі від 10 березня 2026 року заявив про відсутність заперечень щодо переходу до судового розгляду цієї справи по суті. Ураховуючи наведене, суд вважає, що адвокат Браташ Ю. П., будучи обізнаним з передбаченими ЦПК України порядком, строками та стадіями подання доказів і заяв по суті у справі, мав заявити свої клопотання до закриття підготовчого провадження у цій справі ухвалою суду від 10 березня 2026 року, однак такі дії не вчинив, існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому, не навів.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд надав слово представникам сторін у судових дебатах. Так, представник позивача просила задовольнити вимоги ОСОБА_4 щодо звільнення його з 01 вересня 2025 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судових рішень, а також відкликання без подальшого виконання виконавчих листів, виданих на підставі таких судових рішень. Водночас повідомила, що позивач не підтримує свої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_5 на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки остання сама звернулася з такими вимогами.
Представник відповідача заперечував проти заявлених позивачем та третьою стороною вимог та просив відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками справи докази у справі, суд дійшов таких висновків.
За змістом статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За правилами статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частинами першою – третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Суд встановив, що ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_5 – матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням від 18 грудня 2012 року Кременчуцький районний суд Полтавської області визначив місце проживання неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_4 і ОСОБА_5 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. 
Апеляційний суд Полтавської області рішенням від 06 березня 2013 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 скасував та ухвалив нове рішення в цій частині позовних вимог, визначив місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_5 , в іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.
Рішенням від 06 березня 2012 року Кременчуцький районний суд Полтавської області стягнув із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку; рішенням від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22 Автозаводський районний суд м. Кременчука змінив розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2012 року у справі № 2-253/2012, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням від 14 липня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука задовольнив позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дочкою та участі в її вихованні, зобов`язав ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у вихованні і спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановив способи участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою.
На примусовому виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист, виданий у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_3 ; виконавче провадження № 50425316.
За доводами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з 01 вересня 2025 року остання проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_2 . Однак відповідач не відмовилася від стягнення на її користь аліментів на утримання дитини у зв`язку зі зміною місця проживання останньої, хоча участі в її матеріальному забезпеченні не приймає. Наведене є підставою для звернення позивача до суду в порядку статті 273 ЦПК України. При цьому позивач звертає увагу на обов`язок батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей та відсутність на утриманні у відповідача інших осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти – це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримує на дитину один із батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
З урахуванням предмета цього спору (зокрема, звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 742/3439/22 та від 07 травня 2025 року у справі № 552/5588/23.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Предметом спору у цій справі є звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача на утримання доньки, які стягнуті на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22.
Так ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стверджують, що з 01 вересня 2025 року дитина на постійній основі проживає саме з батьком та перебуває на його утриманні. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позивача зазначає, що до вересня 2025 року дитина проживала разом із матір`ю, а наразі лише тимчасово проживає з батьком для реалізації останнім участі у її вихованні. Зі змісту відзиву, поданого на позовну заяву ОСОБА_3 , вбачається, що дитина не проживає разом із матір`ю, яка, за твердженнями її представника, вживає заходів для виконання вимог щодо місця її проживання, визначених відповідними судовими рішеннями. У судовому засіданні сама дитина підтвердила, що постійно проживає разом із батьком після переїзду до нього 31 серпня 2025 року, а представник відповідача, відповідаючи на запитання представника позивача, хоча і не відповів ствердно, але і не спростував повідомлених дитиною обставин.
Із доданого представником відповідача звернення до правоохоронних органів від 06 січня 2026 року вбачається, що адвокат Браташ Ю. П., як представник ОСОБА_5 , повідомляє ці органи про те, що з 01 вересня 2025 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч судовому рішенню перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , що є місцем проживання її батька.
За поясненнями представника відповідача станом на час розгляду цієї справи інформація за заявою про вчинення дій, що мають ознаки кримінального правопорушення до ЄРДР не внесена.
Ураховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд критично оцінює доводи представника відповідача про тимчасових характер перебування дитини за місцем проживання її батька. Окрім того, обставин щодо проживання ОСОБА_3 разом із батьком всупереч її волі не встановлено, натомість сама дитина повідомила про добровільний вибір нею свого місця проживання.
Основним доводом відповідача та його представника є наявність судового рішення, яким визначено місце проживання дитини разом із матір`ю, що, на їх думку, свідчить про відсутність підстав для проживання дитини разом із батьком та зміну у зв`язку з цим стягувача та платника аліментів на користь цієї дитини.
Так, дійсно рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2013 року було визначено місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю – ОСОБА_5 . На момент ухвалення цього рішення дитині було біля чотирьох років, натомість станом на дату зміни нею місця свого проживання – 01 вересня 2025 року їй вже виповнилося 16 років і вона мала інший обсяг цивільної дієздатності.
За правилами частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Отже, з 14 років дитина має право самостійно обирати з ким із батьків вона бажає проживати, її думка має вирішальне значення, тому з цього моменту на ці правовідносини поширюються вимоги наведеної вище норми СК України, а не дія судового рішення про визначення місця проживання дитини.
З огляду на викладене, доводи представника відповідача щодо застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06 вересня 2025 року у справі № 402/190/20 є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними.
Таким чином, встановлення факту проживання неповнолітньої дитини разом із батьком є підставою для припинення сплати останнім періодичних платежів (аліментів) на її утримання та, відповідно, надає йому право вимагати звільнення від них.
Ураховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню та звільненню його з 01 вересня 2025 року від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини, які стягнуті на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22, із визнанням виконавчого листа, виданого на підставі цього рішення, таким, що не підлягає виконанню з 01 вересня 2025 року.
Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на її утримання, суд вважає за необхідним зазначити наступне.
За правилами частини другої статті 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 18 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 179 СК України).
Частиною четвертою статті 152 СК України встановлено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.
Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів.
Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 707/1319/22.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За правилами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Оскільки неповнолітня ОСОБА_3 має право на самостійне отримання і розпорядження аліментами від батьків або одного з них, суд, ураховуючи положення статті 179 СК України, вбачає наявність підстав для задоволення її вимог про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, з дня звернення її до суду, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до пункту 1 частини першої 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок за позовну вимогу про стягнення аліментів, та 968,96 грн на користь позивача за позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів.
Керуючись статтями 4, 10, 12, 47, 141, 247, 263-265, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів.
Звільнити ОСОБА_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22, з 01 вересня 2025 року.
Визнати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 жовтня 2022 року у справі № 524/2895/22, таким, що не підлягає виконанню.
Задовольнити позов третьої особи ОСОБА_3 , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. 
Платіжні реквізити для сплати судового збору:
Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783
Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001
Код класифікації доходів бюджету 22030106
Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . 
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. М. Ковальчук