ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/1062/25     Головуючий суддя І інстанції Уварова Ю. В.
Провадження № 22-ц/818/1357/26    Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року     м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря судового засідання Холод М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2025 року у цивільній справі №613/1062/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Гафич І.І. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 17 січня 2025 року о 10.10 год. на вул. Чалого, 18 в м. Богодухові Харківської області, керуючи автомобілем FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухалась по проїжджій частині дороги. Внаслідок ДТП позивач зазнала матеріальних збитків.
Вказав, що постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 06.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.
У зв`язку з тим, що на момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «HACK «ОРАНТА», позивач повідомила ПАТ «HACK «ОРАНТА» про ДТП та надала всі необхідні документи для початку розгляду справи. 
Зазначив, що з метою визначення розміру матеріального збитку позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності та отримала звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 18/04-25 від 07 квітня 2025 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату настання події 17 січня 2025 року становить 170 056,65 грн. 
Вказав, що ПАТ «HACK «ОРАНТА» було виплачено позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 70 716,09 грн.
Вважає, що з відповідача стягненню підлягає різниця між розміром відновлювального ремонту без урахування зносу і отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 99 340 грн. 56 коп.
Також, позивач вважає, що їй завдана моральна шкода, оскільки пошкоджений транспортний засіб був єдиним засобом пересування. Позивачу було спричинено сильні душевні хвилювання через порушення звичайного порядку життя.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 99 340,56 грн; моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 211, 20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 99340 грн. 56 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн. 
В іншій частині – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1150 грн. 64 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Вирішити питання про відшкодування витрат у розмірі сплати судового збору у сумі 1816 грн 80 коп.
Вказав, що відповідачем було встановлено, що згідно з Наказом Фонду державного майна України від 29.01.2024 №141 анульований сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України суб`єкту господарювання фізичний особі-підприємцю – ОСОБА_3 .
Зазначено, що у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 18/04-25, вказано, що укладений договір між ОСОБА_2 та СОД ФОП ОСОБА_3 , від 03.07.2024, тобто договір, укладений до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 17.01.2025. Оцінка була здійснена 07.04.2025, тобто після того, як сертифікат суб`єкта оціночної діяльності був анульований. Отже, звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ №18/04-25 від 07.04.2025, виконаний СОД ФОП ОСОБА_3 є недійним, а позивачем не доведено вартості завданих матеріальних збитків.
Суд не перевірив обов`язковий ліміт відповідальності страховика, та дійти до висновку, що з відповідача як особи винної у вчиненні ДТП підлягає стягненню на користь позивача різниця між вартістю відновлювального ремонту КТЗ, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на дату настання події 17.01.2025, що становить в сумі 170056,65 грн у страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у сумі 160000,00 грн, яка становить у сумі (170056,65-160000)=10056,65 грн.
До апеляційної скарги відповідач надав копію полісу №224039670 страхувальника ОСОБА_1 , у якому вказана страхова сума.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду повністю відповідає.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача в користь позивача вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу позивачки, пошкодженого з вини ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ “НАСК ОРАНТА”. Оскільки ОСОБА_2 отримала від страховика ПАТ “НАСК ОРАНТА” страхову виплату в сумі 70716,09 грн, то з ОСОБА_1 як винуватця ДТП в її користь підлягає стягненню 99640,56 грн, що становить різницю між фактично понесеними позивачкою витратами (реальними збитками), розмір яких підтверджено звітом. Суд першої інстанції також виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_2 тривалий час не могла користуватися автомобілем, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, душевних переживань. Таким чином, з огляду на характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач та їх тривалість, суд вважав підставними доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди, на відшкодування якої відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, вона має право.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки він відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.
Колегія суддів також погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди в сумі 5 000 грн, оскільки такий, на думку колегії суддів, визначений з врахуванням принципу розумності та справедливості, з врахуванням характеру й обсягу моральних страждань ОСОБА_2 , та з врахуванням обставин даної справи, зокрема, наявності вини відповідача у заподіянні такої.
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною 1 ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що ОСОБА_1 17.01.2025 о 10.10 год. на вул. Чалого, 18 в м. Богодухові Харківської області, керуючи автомобілем FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухалась про проїжджій частині дороги. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 06.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постанова набрала законної сили 16.02.2025 (а.с.15-16).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, протиправність дій ОСОБА_1 щодо вчинення ДТП через порушення ПДР є доведеною і встановлена постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 06.02.2025, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ “НАСК ОРАНТА”, страховий поліс № 224039670, що підтверджується копією витягу з сайту Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.17).
У зв`язку з тим, що транспортний засіб ОСОБА_2 був пошкоджений, остання звернулась до ПАТ “НАСК ОРАНТА” із заявою щодо відшкодування страхової виплати.
Згідно зі страховим актом № ОЦВ-25-20-1366/1 від 05.03.2025, розмір шкоди, заподіяної майну потерпілої, а саме ТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 становить 38 716,09 грн., згідно із страховим актом № ОЦВ-ЗГ-М-25-20-1366/2 від 06.05.2025, розмір шкоди, заподіяної майну потерпілої, а саме ТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 становить 32 000,00 грн. (а.с.86,87).
05.03.2025 на банківський рахунок ОСОБА_2 надійшла страхова виплата від ПАТ “НАСК ОРАНТА” у розмірі 38 716,09 грн, та 06.05.2025 - у розмірі 32 000,00 грн, що підтверджується копіями виписок по банківському рахунку, відкритому в АТ КБ “ПриватБанк” на ім`я ОСОБА_2 (а.с.43, 44). 
З метою визначення розміру матеріального збитку, отриманого у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, який належить позивачці, остання звернулась до СОД ФОП ОСОБА_3 . 
Згідно із Звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 18/04-25, ринкова вартість досліджуваного ТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 709 286,40 грн., вартість відновлювального ремонту становить – 170056,65 грн., розмір матеріального збитку становить – 91 866, 93 грн., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 становить – 82 430, 23 грн., що також підтверджується Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 18/04-25 (а.с. 18, 19-28).
Вказаний звіт відповідач належними і допустимим доказами не спростував.
Згідно з матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність водія Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 224039670 від 11.10.2024 в ПАТ НАСК «ОРАНТА», однак в матеріалах справи копія такого Договору (полісу) відсутня, сторонами не надавалась.
Оскільки неможливо перевірити обов`язковий ліміт відповідальності страховика, а також чи передбачена Договором страхування франшиза, беручи до уваги, що учасники справи не посилалися на той факт, що страхове відшкодування виплачено в сумі меншому, ніж ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача, як з особи винної у вчиненні ДТП, підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 99 340,56 грн.
У постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16 (провадження № 61-28918св18), від 30 червня 2020 року у справі № 200/12295/17 (провадження № 61-6325св19), від 3 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20), про те, що визначення розміру майнової шкоди при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092 з відповідним змінами.
Доводи скарги про те, що відповідачем було встановлено, що згідно з Наказом Фонду державного майна України від 29.01.2024 №141 анульований сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України суб`єкту господарювання фізичний особі-підприємцю – ОСОБА_3 , колегія суддів не приймає.

Як вбачається з матеріалів справи, оцінку здійснював оцінювач ОСОБА_3 (сертифікат оціночної діяльності № 55/2024 від 29.01.2024р. дійсний до 29.01.2027), який є дійсним згідно з Наказом Фонду державного майна України від 29.01.2024 № 140 "Про видачу сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності" . Наявний у матеріалах справи звіт складено відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Його складено суб`єктом оціночної діяльності, який має відповідні ліцензії та кваліфікацію, а отже є належним та допустимим доказом, що визначає розмір заподіяної шкоди позивачу та спосіб здійснення якої погоджено із власником пошкодженого транспортного засобу, а отже, страхова компанія виконала домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування передбаченому п. 36.2 ст. 36 Закону.
Твердження скарги про те, що анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 не підтверджені належними доказами ,та спростовуються відомостями з Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, відповідно до якого, Наказом Фонду державного майна України від 06.02.2024 № 208 Департаментом оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності включено до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності інформацію про суб`єктів оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 29.01.2024 № 55/2024).
Щодо доводів скарги про те, що позивачем не підтверджено розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження ТЗ, оскільки позивачем не долучено до позовної заяви Договору про проведення оцінки, укладеного з СОД ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів не приймає, з огляду на те, що саме Звіт про оцінку майна є належним засобом доказування при визначенні розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку, що узгоджується з касаційною практикою ВС.
Аргументи скарги про те, що позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди, зокрема, що звіт оцінювача недійсний та не може бути допустимим доказом визначення розміру шкоди є необґрунтованими, оскільки відповідачем не спростовано суму завданого матеріального збитку, не надано власний звіт про оцінку матеріальної шкоди, не заявлено відповідного клопотання про призначення судово-технічної експертизи з метою визначення суми матеріального збитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля не доведений позивачем, оскільки відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 18/04-25 від 07 квітня 2025 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату настання події 17 січня 2025 року становить 170 056,65 грн. Оцінка виконана згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 року № 142/5/2092, та правильних висновків суду не спростовують, оскільки відповідачем не надано достатніх доказів на спростування розміру матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля), визначеного на підставі вказаного звіту, виконаного СОД ФОП ОСОБА_3 , який з урахуванням його відповідності вимогам закону є належним доказом у справі.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем звіту від 07.04.2025, не спростував визначений розмір матеріального збитку, колегія суддів приходить висновку про недоведеність /неспростовність відповідачем того факту, що розмір збитків визначений оцінювачем у звіті є неправильним.
Проте доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний правовий висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20.
Отже, системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16, згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна, підстав для відступу від якого колегія суддів не вбачає, оскільки у справі, що переглядається, позивач заявив вимогу не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, винуватцем якого є відповідач.
При цьому, колегія суддів враховує положення ч.2 ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, згідно яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та вважає, що зазначена у звіті, сума вартості проведеного ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 99340,56 грн і є тими реальними збитками, які необхідні для відновлення пошкодженої речі.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, яка полягала у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації транспортного засобу, душевних переживаннях.
Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19).
Європейський суд з прав людини, практика якого в силу положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Виходячи з наведного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи обґрунтування позивачем завданої моральної шкоди самим фактом ДТП та її наслідками, що призвели до пошкодження транспортного засобу, глибоких психологічно-душевних страждань з приводу неможливості експлуатації транспортного засобу, дійшов переконання, що для компенсації характеру та глибини страждань позивача унаслідок пошкодження її майна, фактичних обставин заподіяння шкоди, адекватний розмір відшкодування становитиме 5 000 грн.
За обставин цієї справи суд першої інстанції вірно вважав, що стягнення моральної шкоди в такому розмірі відповідає таким загальним засадам цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність.
До апеляційної скарги відповідач надав копію полісу №224039670 страхувальника ОСОБА_1 , у якому вказана страхова сума (а.с.145а), колегія суддів відповідно до вказаної норми ст. 367 ЦПК України не приймає, оскільки відповідачем не були доведені виняткові обставини, внаслідок яких сторона відповідача була позбавлена права подати такий доказ та клопотати до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду неспростували, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.
 
Головуючий   В.Б.Яцина. 

Судді колегії     Ю.М.Мальований.

О.В. Маміна.