ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1079/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (далі також Департамент) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування” (далі – Постанова №228) в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 “Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228” (далі – Постанова №536), а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць; зобов`язання провести як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 Постанови №228 в редакції Постанови №536, а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць та продовжити нарахування і виплату компенсації у зазначеному розмірі до виникнення обставин, з якими правовий акт пов`язує зміну чи припинення спірних правовідносин.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що є пенсіонером Міністерства оборони України, особою з інвалідністю 1 групи внаслідок війни та перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації на пільгове забезпечення автомобілем, а відповідач виплачує йому компенсацію на транспортне обслуговування, однак у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством. На звернення у січні 2026 року про перерахунок та виплату грошової компенсації за друге півріччя 2025 року відповідач повідомив, що виплата грошової компенсації проведена згідно із пунктом 2 Постанови №228 в сумі 342,35 грн, а для перерахунку та виплати вказаної компенсації відсутні законні підстави.
Позивач не погоджується із вказаною відмовою та вважає, що має право на грошову компенсацію на транспортне обслуговування відповідно до пункту 2 Постанови №228 в редакції Постанови №536 у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що має становити 4108,14 грн за півріччя - із розрахунку 684,69 грн на місяць (2361,00 грн x 29%).
Позивач з наведених підстав просив позов задовольнити, врахувавши правову позицію Верховного Суду у справі №260/4268/21.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.13-18). В обґрунтування цієї позиції вказав, що пунктом 2 Постанови №228 у чинній редакції встановлено розміри річних грошових компенсацій, зокрема, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Компенсація виплачується рівними частинами двічі на рік – у березні за перше півріччя та у вересні - за друге півріччя поточного року. У такому порядку ОСОБА_1 розрахована та виплачена компенсація у 2025 році - 684,69 грн на рік або по 342,35 грн за півріччя (2361,00 грн - прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність х 29%).
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни – особам з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 21 жовтня 2013 року (а.с.6 зворот).
Як слідує з листа Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 27 січня 2026 року №33.2-13/392/2026, ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи виплачено компенсацію на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року в розмірі 342,35 грн (684,69 грн на рік з розрахунку 2361,00 грн х 29%) (а.с.7). Цим листом на звернення від 16 січня 2026 року про перерахунок та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, на місяць (а.с.19) Департамент повідомив про те, що виплата грошової компенсацій проведена згідно із пунктом 2 Постанови №228 та про відсутність підстав для перерахунку (а.с.7).
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06 жовтня 2015 року №2961-IV “Про реабілітацію осіб з інвалідністю” (далі - Закон №2961-IV).
Частиною першою статті 25 Закону №2961-IV установлено, що основними формами реабілітаційних заходів є: надання реабілітаційних послуг; забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення; матеріальне забезпечення.
Виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування регламентована положеннями статті 28 Закону №2961-IV.
Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення автомобілем.
Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.
Після одержання особою з інвалідністю, законним представником недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіля виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.
Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.
Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.
Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України Постановою №228 затвердив Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування (далі - Порядок №228).
Пунктом 2 Постанови №228 (у чинній редакції) установлено, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Пунктом 5 Порядку №228 передбачено, що компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік – у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.
Перелік осіб, яким призначається компенсація на транспортне обслуговування, визначений у пункті 14 Порядку №228.
Згідно з посвідченням, виданим 21 жовтня 2013 року серії НОМЕР_1 , позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 1 групи та йому виплачується компенсація на транспортне обслуговування, що не заперечується сторонами.
Спірним є питання розміру такої компенсації.
Суд зазначає, що пункт 2 Постанови №228 у редакції Постанови №536 установлював, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №683 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228”, яка набрала чинності 08 серпня 2020 року, затверджено зміни, що вносяться до Постанови №228, зокрема, пункт 2 Постанови №228 викладено у такій редакції: “2. Установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.”.
З 01 липня 2021 року набрали чинності зміни до Постанови №228, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2021 року №283 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228”, зокрема її пункт 2 викладено у такій редакції: “2. Установити, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації можуть встановлювати розміри компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування вищі, ніж зазначені в цьому пункті, в разі наявності фінансових можливостей.”.
Отже, розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування визначено пунктом 2 Постанови №228:
в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 “Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228”, чинній до 08 серпня 2020 року: грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць;
в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №683 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228”, чинній з 08 серпня 2020 року: розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тобто, з 08 серпня 2020 року Кабінетом Міністрів України встановлено інший механізм обрахунку розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, який призвів до зменшення розміру грошової компенсації.
При вирішенні цього спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №260/4268/21 (спір стосувався нарахування та виплати особі з інвалідністю з дитинства грошової компенсації на транспортне обслуговування за період з 28 жовтня 2019 року по 01 липня 2021 року включно, виходячи з розміру 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць), які полягають у такому.
Зменшення розміру компенсації на транспортне обслуговування через зміну механізму його обчислення з 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на місяць до 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рік, тобто у дванадцять разів, вказує на порушення державою конвенційних зобов`язань взятих на себе у зв`язку із ратифікацією Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейській соціальній хартії (переглянута), оскільки не узгоджується із взятими Україною на себе зобов`язаннями сприяти індивідуальній мобільності осіб з інвалідністю вибраним ними способом, у вибраний ними час та за доступною ціною; а також сприяти їхній всебічній соціальній інтеграції та участі у житті суспільства, зокрема, шляхом вжиття заходів, включаючи технічну допомогу, що спрямовані на усунення перешкод для спілкування і пересування і що надають доступ до транспорту, житла, культурної діяльності і відпочинку.
З огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила суди у період чинності пункту 2, в редакції, яка передбачає, що розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у правовідносинах щодо виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування, передбаченої статтею 28 Закону №2961-IV, повинні застосовувати пункт 2 Постанови №228 в редакції Постанови №536, згідно із якою грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць з урахуванням положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положень Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейської соціальної хартії (переглянутої).
Суд також зазначає, що хоч наведені правові висновки зроблені Верховним Судом стосовно змін до пункту 2 Постанови №228 в редакції до 01 липня 2021 року, однак суттєвих відмінностей пункт 2 Постанови №228 з 01 липня 2021 року в частині визначення розміру грошової компенсації не зазнав, що не змінює суті правових висновків Верховного Суду у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №260/4268/21.
На час розгляду справи Верховний Суд від зазначеної правової позиції не відступав.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що виплата позивачу у 2025 році спірної компенсації в сумі 342,35 грн за друге півріччя не відповідає положенням пункту 2 Постанови №228 в редакції Постанови №536.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, на підставі наданих суду статтями 9, 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць (виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 Постанови №228 в редакції Постанови №536) та зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року, виходячи з розміру 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць (з урахуванням виплачених сум).
Водночас позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати вказану грошову компенсацію до виникнення обставин, з якими правовий акт пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, не підлягають задоволенню, адже судовому захисту підлягають порушені на момент звернення до суду права, а не ті, які можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому. До того ж заява ОСОБА_1 від 16 січня 2026 року стосувалася перерахунку компенсації саме за друге півріччя 2025 року.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243 - 246, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 03191963) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року, виходячи з розміру 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2025 року, виходячи з розміру 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць (з урахуванням виплачених сум).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк