Справа № 694/3543/25 провадження № 2/694/50/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10.03.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Смовж О.Ю., 
за участі секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Ткаченко А.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 
встановив:
До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.); земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 ,визнавши за сторонами право власності в рівних частках, по частині за кожним та припинивши право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру та земельну ділянку.
Позов мотивує тим, що 21 червня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб. На даний час в провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області знаходиться цивільна справа №694/3245/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Так, 02 липня 2025 року відповідачка повідомила, що не хоче більше жити з позивачем та забрала всі речі і документи на спільно придбане майно (квартиру та земельну ділянку). Упродовж спільного проживання за спільні кошти подружжя придбали двокімнатну квартиру в місті Черкаси та земельну ділянку в селі Козацьке Звенигородського району Черкаської області для ведення особистого господарства. Посилаючись на те, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного за час шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване, та належить обом членам подружжя на праві спільної сумісної власності, тому позивач звернувся до суду за захистом його прав, для визначення за ним частки квартири та земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідачем ОСОБА_2 відзиву до суду не подано.
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 11.02.2026 витребувано із Звенигородської державної нотаріальної контори Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 7121282800:01:002:0262, серія та номер: 1238, виданий 07.08.2020; від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Романій Наталії Василівни завірену копію договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 6823, виданого 13.07.2019. 
27.02.2026 до суду від завідувача Першої черкаської, в порядку заміщення Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. надійшла завірена копія договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 7121282800:01:002:0262, серія та номер: 1238, виданий 07.08.2020, та заява-згода ОСОБА_1 на придбання майна.
02.03.2026 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі за наявними у матеріалах справи доказами.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві.
Представник позивача - адвокат Ткаченко А.Д. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, просила їх задовольнити, оскільки квартира та земельна ділянка є спільною сумісною власністю.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.08.2025, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано 21.06.2003, про що зроблено відповідний актовий запис № 6.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний № 451001719 від 06.11.2025, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7121282800:01:002:0262, серія та номер: 1238, виданий 07.08.2020, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 ,зареєстровано за ОСОБА_2 та право власності на двокімнатну квартиру з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1871485271101, загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.), за адресою АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість квартири, загальна оціночна вартість двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 21.11.2025 складає 1 350 000,00 грн без урахування ПДВ. Оцінювач ОСОБА_5 . 
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки земельної ділянки, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 ,оціночна вартість станом на 21.11.2025 складає 35 700,00 грн без урахування ПДВ. Оцінювач ОСОБА_5 . 
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07.08.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1238, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., ОСОБА_2 є покупцем земельної ділянки, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до заявивід 07.08.2020 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1235, посвідченої державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., ОСОБА_1 надав згоду дружині ОСОБА_2 на придбання та укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.12.2025, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Виходячи із встановлених у справі обставин, підтверджених перерахованими вище документальними доказами та поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.
У справі, яка розглядається судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Суд зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.
Суд констатує, що ні виділу в натурі, ні визначення порядку користування вказаним спірним майном сторонами здійснено не було.
Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Також, відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Окрім цього, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а сааме: про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивачки з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Як з`ясовано судом, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 спільно з позивачем ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.), та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 .
Правовстановлюючі документи на спірну квартиру та земельну ділянку оформлено на відповідачку ОСОБА_2 . 
Позивач обґрунтовано стверджує, що спірну квартиру та земельну ділянку придбано в період шлюбу в інтересах сім`ї та за спільні кошти їх з відповідачем, тому квартира та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Суд звертає увагу сторін, що факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу, однак тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У цій справі відповідачем не надано жодних заперечень чи доказів про самостійну покупку квартири та земельної ділянки, без участі позивача. 
Також, частиною третьою статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (Постанова N 6-2891цс15).
На переконання суду, беручи до уваги зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введення спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єктів нерухомості - квартири та земельної ділянки, куплені сторонами квартира та земельна ділянка, незважаючи на оформлення правовстановлюючих документів на ім`я відповідача, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках між сторонами, тобто по частині кожному.
Іншого суду не доведено, не надано достатніх та переконливих доказів зворотного. 
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно з матеріалами справи судом встановлено, що ціна позову складає 1 385 700, 00 грн (вартість двокімнатної квартири 1 350 000, 00 грн та вартість земельної ділянки 35 700,00 грн). Доказів на спростування такої вартості спірного майна матеріали справи не містять.
Вищевказане майно підлягає поділу в рівних частках, вартість якої становить 692 850,00 (1 385 700 / 2) грн для кожної із сторін.
З огляду на зазначене, враховуючи вартість спірного майна, та задоволення позову повністю, розмір судового збору становить 6 928, 50 грн.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи, внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 776128 від 11.11.2020.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Тож, враховуючи вищевикладене та згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 6 928,50 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266 ЦПК України, ст. 331, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63,65, 70 СК України, суд

вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :
-квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.);
-земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га за адресою АДРЕСА_2 .
Поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, по частині за кожним право власності на:
-двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.);
-земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га, по АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної сумісної власності на:
- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.(житлова площа 30,1 кв.м.);
- земельну ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7121282800:01:002:0262, площею 0,3334 га, по АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 6 928,50 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 24.03.2026.

Учасники справи: 
Позивач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач:  ОСОБА_2  (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя О.Ю.Смовж