ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р.	Справа № 480/947/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/947/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Сумської обласної прокуратури   
про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі – відповідач), в якій просив стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 233 469 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . 
Роз`яснено ОСОБА_1 , що даний спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року по справі №480/947/26 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що заявлений ним спір має публічно-правовий характер, оскільки виник у зв`язку зі звільненням його з публічної служби в органах прокуратури та є похідним від правовідносин щодо проходження і припинення такої служби. У зв`язку з цим посилається на практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, зокрема постанови від 31.10.2018 у справі №761/33941/16-ц, від 14.11.2018 у справі №757/70264/17-ц, від 05.06.2019 у справі №697/23445/17 та від 22.01.2020 у справі №813/1045/18, у яких сформульовано підхід, відповідно до якого спори, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та звільненням, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Окремо апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №757/44631/19-ц, в якій зазначено, що спір про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням з публічної служби, є таким, що пов`язаний із проходженням та звільненням з публічної служби, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, чи заявлена така вимога одночасно з вимогою про визнання звільнення незаконним, чи пред`явлена окремим позовом після вирішення основного публічно-правового спору.
Вважає помилковими посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду у справах №818/673/17, №818/572/17 та №818/699/17, оскільки наведені справи стосувалися іншої категорії правовідносин, а саме бездіяльності органів Державної казначейської служби щодо виконання судових рішень, тоді як у цій справі спір виник саме з приводу звільнення з публічної служби та вимоги про відшкодування моральної шкоди як наслідку такого звільнення. У зв`язку з цим апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність спору до цивільної юрисдикції.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться виключно до стягнення моральної шкоди та не поєднані з вимогою про вирішення публічно-правового спору щодо рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. На думку відповідача, за змістом частини п`ятої статті 21 КАС України така самостійна вимога про відшкодування шкоди підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, навіть якщо її заявлено до суб`єкта владних повноважень та пов`язано із проходженням публічної служби.
Стверджує, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої, за твердженням позивача, його незаконним звільненням та застосуванням положень закону, визнаних неконституційними, уже були предметом судового розгляду у справі №480/2677/21, в якій позивач заявляв, зокрема, і вимогу про стягнення моральної шкоди, однак рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2025, у задоволенні позову було відмовлено. У зв`язку з цим відповідач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу — законною і такою, що не підлягає скасуванню.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду виключно з вимогою про відшкодування моральної шкоди без поєднання її з вимогою про вирішення публічно-правового спору, тоді як питання правомірності його звільнення та пов`язані з цим вимоги вже були предметом розгляду у справі №480/2677/21. З огляду на приписи статті 21 КАС України суд дійшов висновку, що така вимога підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства,.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту частини першої статті 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Статтею 16 ЦК України передбачене право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина п`ята статті 21 КАС України передбачає можливість поєднання в одному адміністративному позові вимог про вирішення публічно-правового спору та вимог про відшкодування шкоди. Така конструкція спрямована на забезпечення ефективного судового захисту прав особи та уникнення необхідності звернення до суду з кількома позовами.
Водночас варто зазначити про те, що поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-то про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, є правом позивача. Якщо він не скористався цією можливістю одразу при зверненні з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної цією протиправною дією/бездіяльністю (якщо адміністративний суд це встановить) позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного або господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу сторін).
Таким чином, питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №818/699/17.
Також аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду під час вирішення подібних правовідносин у постановах від 13.11.2019 справа № 638/14694/18 та від 26.06.2019 у справі № 263/5125/18.
Крім того, у постановах від 26.06.2019 (справа № 263/5125/18), від 03.07.2019 (справа № 676/1557/16-ц), від 13.11.2019 (справа № 638/14694/18), посилаючись, зокрема, і на приписи статті 21 КАС України та свої попередні висновки, Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що вимоги про відшкодування шкоди слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Натомість вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, належить розглядати за правилами цивільного судочинства.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 звертався до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації;
- зобов`язати Сьому кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, а у разі її припинення, ліквідації, - Офіс Генерального прокурора безпосередньо або через уповноважену кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) вчинити певні дії: а саме ухвалити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації з 17.12.2020;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” з 15.03.2021;
- зобов`язати Сумську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора Окружної прокуратури міста Суми або прокурора Сумської окружної прокуратури, що є рівнозначними посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, яку позивач обіймав на день звільнення або на іншій рівнозначній вакантній посаді в органах прокуратури, що функціонують на території Сумської області;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора Сумської окружної прокуратури;
- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 3026 грн. 60 коп. за один день вимушеного прогулу, з моменту звільнення з 15.03.2021 по день ухвалення рішення суду;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 59020 грн;
- стягнути з Сумської обласної прокуратури моральну шкоду на користь позивача в розмірі 300000 грн.
Саме в межах розгляду справи № 480/2677/21 складено висновок судово-психологічної експертизи № 1368 від 02.04.2025, який додається позивачем до матеріалів цього адміністративного позову в підтвердження заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №480/2677/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в межах справи №480/2677/21 позивач реалізував своє право на звернення до суду для вирішення публічно-правового спору щодо підстав його звільнення з посади та прийняття відповідачем наказу №60к від 12.03.2021. При цьому у межах зазначеної справи позивачем також було заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, незаконним звільненням.
Отже, питання правомірності звільнення позивача з посади та пов`язані з цим вимоги, у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди, уже були предметом судового розгляду та отримали належну правову оцінку судів.
Водночас у цій справі позивач звернувся до суду із самостійною вимогою виключно про відшкодування моральної шкоди без поєднання її з вимогою про вирішення публічно-правового спору. За таких обставин, з огляду на приписи частини п`ятої статті 21 КАС України, така вимога не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Доводи апелянта про те, що заявлений ним спір має публічно-правовий характер з огляду на те, що він виник у зв`язку зі звільненням з публічної служби в органах прокуратури, колегія суддів вважає необґрунтованими. Зв`язок заявлених вимог із проходженням чи припиненням публічної служби не є достатньою підставою для віднесення спору до юрисдикції адміністративних судів, оскільки визначальним є предмет заявлених позовних вимог. Уцьомц випадку позивач звернувся до суду виключно з вимогою про відшкодування моральної шкоди, не поєднавши її з вимогою про вирішення публічно-правового спору щодо рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 21 КАС України виключає можливість розгляду такої вимоги в порядку адміністративного судочинства.
Посилання апелянта на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.01.2021 у справі №757/44631/19-ц, колегія суддів відхиляє як нерелевантні до спірних правовідносин. У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду розглядала питання відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з проходженням та припиненням публічної служби судді, тобто шкоди, похідної від публічно-правового спору щодо такої служби. Натомість у даній справі позивач звернувся до суду із самостійною вимогою про відшкодування моральної шкоди, яка вже була заявлена та розглянута у межах адміністративної справи №480/2677/21, без поєднання її з вимогою про вирішення публічно-правового спору, що відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України виключає можливість її самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Твердження апелянта про помилковість посилань суду першої інстанції на практику Верховного Суду у справах №818/673/17, №818/572/17 та №818/699/17 з огляду на відмінність фактичних обставин цих справ від обставин справи, що розглядається, колегія суддів відхиляє. Вказані доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у відповідних постановах Верховного Суду сформульовано загальний правовий підхід до розмежування юрисдикції вимог про відшкодування шкоди. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував та правильно застосував цей правовий підхід, відповідно до якого вимоги про відшкодування шкоди підлягають розгляду адміністративним судом лише у разі їх поєднання в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.
Таким чином, враховуючи, що у даній справі позивач звернувся до суду виключно з вимогою про стягнення з Сумської обласної прокуратури моральної шкоди у розмірі 233 469 грн, не поєднавши її з вимогою про вирішення публічно-правового спору щодо рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така вимога підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року по справі № 480/947/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 09.04.2026 року