Справа № 766/4814/23
н/п 2/766/5111/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2026 м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Дорошинської В.Е.,
при секретарі Передерей І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з  ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.04.2011 року у розмірі 90122,94 грн. станом на 28.05.2023 року та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 23.04.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунком. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, допустила заборгованість, яка станом на 28.05.2023 року складає – 90122,94 грн., з яких 70418,58 грн. – заборгованість за кредитом; 19704,36 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 90 122,94 грн, та судові витрати в розмірі 2684,00 грн.
Представник відповідача позовні вимоги не визнала, в обґрунтування посилалася на ті обставини, що жодного договору на вказану дату ОСОБА_1 не укладалося, лише було підписано Анкету-заяву, в якій зазначено, що відповідач ознайомлений з Умовами та правилами Банку, в матеріалах справи містяться лише копія анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, а також що вказаний документ містив умови , зокрема й щодо сплати неустойки. Посилалася на правову позицію викладену в постанові Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 відповідно до якої зауважено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вважає відсутні підстави вважати , що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлено у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, обов`язок відповідача сплачувати комісію та страхові платежі, що звільняло відповідача від обов`язку сплачувати вказані кошти. 

ІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2024 року скасовано заочне рішення суду від 20.06.2024 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Представник позивача на неодноразові виклики не з`являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі в останнє судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак на відеоконференцію не вийшов.
Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з`являлася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, надала повноваження адвокату.
Представник відповідача – адвокат Негуляєв М.А. в останнє судове засідання не з`явися, про причину неявки суд не сповістив, заяв та клопотань до суду не надавав, про день та час слухання справи повідомлялися відповідно до чинного законодавства, доказів на підтвердження неможливості прийняти участь в судовому засіданні не надав.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд у відсутність сторін за наявними у справі доказами.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
23.04.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви № б/н, відповідно до умов якої Банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Згідно інформації, викладеній в заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та користування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 23.04.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які підписані відповідачем, розрахунок заборгованості за договором та виписку по картці за період з 01.15.2015 - 30.05.2023 року, з яких встановлено, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості протягом вказаного періоду, довідку за картами, з якою вбачається, що ОСОБА_1 видано наступні картки: № НОМЕР_1 строком до січня місяця 2019 року (Універсальна), № НОМЕР_2 строком дії до січня місяця 2019 року (Універсальна ), № НОМЕР_1 строком дії до січня місяця 2019 року (Універсальна ), № 5457082227301426 строком дії до лютого місяця 2025 року (Універсальна), № 5457082277187592 строком дії до січня 2026 року (Універсальна), довідку за лімітами з якої встановлено, що банком було здійснено збільшення кредитного ліміту за період з 01.02.2015 по 26.12.2022 року з 8000 грн до 75000,00 грн.
Вищезазначені докази по справі повністю підтверджують той факт, що відповідачем дійсно було отримано від позивача кредит внаслідок підписання Анкети-Заяви від 23.04.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок на який було зараховано кредитні кошти, та позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт на карті шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з відповідачем, а тому суд визнає їх такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 28.05.2023 року, за кредитом нараховано у сумі 90122 грн. 94 коп., з яких: 70418,58 грн. заборгованість за кредитом, 19704,36 грн. заборгованість по відсоткам.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконала.

ІV. Оцінка Суду.
Відповідно до ч 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Матеріалами справи встановлено, зокрема із анкети-заяви позичальника, в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості.
Приват Банк, звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник), стягнути відсотки. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua АТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем.
За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд звертає увагу на те, що витяг з умов та правил надання банківських послуг не є документом, котрий може підтверджувати умови кредитування, оскільки у вказаному документі передбачено умови кредитування для кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна GOLD», проте, з його змісту не вбачається умови якої саме кредитної картки погоджувалися з відповідачем, також у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді умови кредитування для кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна GOLD». Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами споживчого кредиту.
Крім того, Витяг з умов та правил надання банківських послуг не підтверджує домовленості між банком та ОСОБА_1 про істотні умови кредитного договору, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами кредитного договору конкретних умов стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою та містить два типи кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитом, комісію та сплату страхових платежів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відтак враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь банку відсотків 19704,36 грн., необхідно відмовити.
Також, суд вважає, що вказані Правила та умови кредитування не є складовою кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви.
Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Згідно з наданою банком випискою по картці, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом, а також комісії, та щомісячних страхових платежів.
Таким чином, списані позивачем кошти безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, враховуючи також і те, що позивачем не доведено відсоткової ставки, на умовах якої був наданий кредит, як і договірний строк кредитування.
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за вказаною анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту. З виписки про руху коштів від 30.05.2023 року з`ясовано, що банком списано відсотки на загальну суму 34450,91 грн. (364,74 + 263,85 + 253,54 + 285,41 + 276,39 + 281,38 + 263,98 + 373,08 + 815,23 + 963,50 + 867,27 + 1276,27 + 1285,82 + 10,00 + 1181,34 + 248,75+ 1450,00 + 268,65 + 110,71+ 2684,84+2511,93+ 2511,93+2430,90 + 2511,93 + 2430,90 + 30,00+ 2514,10 + 3810,64 +2553,83). При цьому позивач у своїй заяві зазначає лише про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості відсотків за користування кредитом. 
Отже, розмір неповернутого кредиту відповідачем ОСОБА_1 станом на 28.05.2023 буде становити 35 967,67 грн. (70 418,58 грн. (сума заборгованості за тілом кредиту) – 34450,91 грн. (відсотки за кредитом та автоматичне погашення заборгованості).
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за вказаною анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту. 
Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Договором б/н від 23.04.2011 року у розмірі 35 967,67 грн., оскільки в ході судового розгляду встановлено те, що відповідачем дійсно отримувалися вказані кошти в кредит шляхом зарахування на картковий рахунок, який було відкрито у відділенні банку позивача, відповідач користувалася ними і у зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань утворилася заборгованість за кредитом у вказаній сумі і дані обставини відповідачем не спростовано в ході судового розгляду.
Щодо решти доводів позивача суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами позивача, які мають правове значення для вирішення спору.
Інші доводи позивача, наведені ним у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини.
V. Заходи забезпечення позову (заяви).
Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали.
VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
На підставі ст.141ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1071,18 грн. = (2684,00 грн. х 35967,67 грн./90122,44грн.), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272,354-355 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 612, 625, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України суд, -

у х в а л и в:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задовольнити частково .
Стягнути з  ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.04.2011 року, яка станом на 28.05.2023 року становить – 35 967,67 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1071,18 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Херсонського міського суду Херсонської області.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя	В. Е. Дорошинська