ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/774/26 Справа № 182/1197/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Нікопольської міської ради на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (суддя першої інстанції Рунчева О.В.),

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме в рахунок погашення боргу в розмірі 22091,16 доларів США звернути стягнення на нерухоме майно – двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить територіальній громаді м.Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на праві власності на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року по справі №182/400/13-ц, на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул.Автозаводська, буд.54/19, м.Київ,04114, МФО 322001, код ЄДРПОУ 21133352) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №73/07В від 21серпня 2007 року у розмірі 22091,16 доларів США (двадцять дві тисячі дев`яносто один долар США шістнадцять центів).
Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з Нікопольської міської ради на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" судовий збір у розмірі 6 501 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодилась Нікопольська міська рала, та подала апеляційну скаргу, в якій вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.
Скарга мотивована тим, що у межах строку кредитування до 20.08.2013 року боржник мав повертати кредит та сплачувати проценти періодичними платежами.
Позивач звернувся до суду з позовом 03 березня 2022 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.
Виконавче провадження № 68641813, так і виконавче провадження № 66402812 наразі не завершене та в рамках цих проваджень приватним виконавцем/виконавчою службою вживаються заходи щодо стягнення боргу.
Звернувшись у 2011 році з позовом до ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк (на той момент ПАТ «ВТБ Банк») реалізував своє право на захист порушених прав та вирішив просити солідарну відповідальність як з боржника так і з поручителя, що і було задоволено судом.
Фактично, задоволення позову призвело до подвійного стягнення одного зобов`язання: солідарно з поручителя та боржника за рішенням Нікопольського суду Дніпропетровської та з Нікопольської області від 04.10.2011 року № 2-2116/11 та з міської ради відповідно до оскаржуваного рішення як особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки.
Нікопольська міська рада просила скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Від представника АТ «Універсал Банк» - Худак А.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що територіальна громада міста Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області відповідно до вищезазначеного рішення визнана власником відумерлого майна і згідно зі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" є новим іпотекодавцем в силу прямої вказівки Закону, а державна реєстрація права власності на спірне майно є лише засвідченням державою вже набутого права власності, просила рішення суду залишити без змін.
Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник АТ «Універсал Банк» - Худак А.А., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Представник Нікопольської міської ради – Волошенюк М.В., у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її у повному обсязі.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №73/07В, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_2 в кредит грошові кошти в сумі 15300,00 доларів США, строком кредитування 6 років до 20.08.2013 року, з процентною ставкою за користування кредитом 13 % річних, цільове призначення – на ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань по кредитному договору, між банком та ОСОБА_4 , укладено договір іпотеки від 21 серпня 2007 року, відповідно до умов якого:
1.1. Предметом цього договору є передача Іпотекодавцем Іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.1.3; цього договору, надалі - Предмет іпотеки, для забезпечення виконання зобов`язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №73/07В від 21 серпня 2007 та будь якими додатковими угодами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання), надалі все разом - кредитний договір.
1.2. Згідно з кредитним договором Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю (Позичальнику) кредит у сумі 15,300 (П`ятнадцять тисяч триста дол. США 00 центів) доларів США 00 центів зі строком повернення до 20 серпня 2013 та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13 (тринадцять) відсотків річних. Сплата Іпотекодержателю процентів за користування кредитом та погашення кредиту здійснюються щомісячно в порядку встановленому кредитним договором.
1.3. Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 62,6 кв.м., жилою - 45,3 кв.м, та складається: коридор 1 = 6,2 кв.м., вбиральня 2 = 1,0 кв.м., ванна 3 = 2,1; кв.м., кухня 4 = 5,8 кв.м., житлова кімната 5 жилою площею 17,4 кв.м., житлова кімната 6 жилою площею 17,4 кв.м., житлова кімната 7 жилою площею 10,5 кв.м., шафа 8 = 1,2 кв.м., балкон = 1,0 кв.м., надалі - Предмет іпотеки.
Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія НОМЕР_1 ), виданого 19 червня 2007. Виконкомом Нікопольської міської ради на підставі рішення №405 від 13 червня 2007р. Право власності зареєстроване КП «Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2007 в книзі №14 за номером запису 264 за реєстраційним номером 19263421, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14950702.
Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №15369211 від 26 липня 2007 вартість Предмету іпотеки становить 20319 (двадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.
1.4. Предмет іпотеки сторони оцінили в 110 772 (сто десять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 00 копійок) грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 21 935 (двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять дол. США) доларів США 00 центів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, в зв`язку з чим в день її смерті відкрилась спадщина.
04.10.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято заочне рішення по справі №2-2116/11, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі відділення „Дніпропетровська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" заборгованість за кредитним договором №73/07В від 21.08.2007 року у розмірі 106493,96 гривень (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 13379,31 дол. США), заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 30817,10 грн (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30.12.2010 3871,69 дол. США), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 12132,10 грн, судовий збір у розмірі 1494,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн., а всього до стягнення 151057,61 грн.(а.с.40-42).
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року заяву Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Нікопольської міської ради, зацікавлені особи - КП «Нікопольське бюро технічної інвентаризації» та Перша Нікопольська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 . Передано квартиру квартиру АДРЕСА_1 , як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (а.с.38-39).
Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Малиновським Олександром Вікторовичем Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області №15559463 від 04.09.2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за суб`єктом Територіальна громада міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради, податковий номер 37338501. Підставою для відмови було те, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано іпотеку (від 21.08.2007 р.) та обтяження (08.07.2009 р.) (а.с.97).
Відповідно до виконавчого напису від 17.06.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 , загальна сума заборгованості становила 14 521,31 доларів США, з яких: основний борг - 13379,31 доларів США: заборгованість по сплаті відсотків 1142,00 доларів США: штрафні санкції - 2 777,37 доларів США (а.с.98).
21.10.2020 року між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі-Банк) та Акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі-Новий кредитор) підписано Договір №75-РБ про відступлення права вимоги з Додатками №1-№3 до цього Договору, відповідно до умов якого за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимога до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотекі (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, додатку №2, Додатку №3 до цього Договору (далі-Основні договори, Права вимоги). Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с.23-27).
Відповідно до додатку 3 до договору №75-РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 року реєстр договорів поруки та поручителів за такими договорами п.175 по Боржнику ОСОБА_2 наявний фінансовий поручитель, а саме ОСОБА_3 згідно з договором поруки №73/07В-11 від 21.08.2007.
Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2021 року всього заборгованість по кредитному договору  ОСОБА_2 складає 22 091,16 доларів США, в тому числі: 12790,07 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 9301,09 доларів США - відсотки (а.с.19).
Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість ОСОБА_2 , в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України не виконував взяті на себе зобов`язання. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предмет іпотеки визнаний відумерлої спадщиною і передано у власність територіальної громаді Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком місцевого суду.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
В кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України»).
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 676/5226/14-ц (провадження № 61-5101св18) зазначено, що ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові та не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору (близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, від 18 червня 2004 рок у справі № 758/113/23, від 09 липня 2024 року у справі № 953/18523/20).
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2019 року в справі 910/6642/18 викладено правові висновки, згідно яких, вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як було встановлено матеріалами справи, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року заяву Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Нікопольської міської ради, зацікавлені особи - КП «Нікопольське бюро технічної інвентаризації» та Перша Нікопольська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 . Передано квартиру квартиру АДРЕСА_1 , як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Нікополь в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області ( т.1 а.с.38-39).
Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, іпотекодержателем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 на підставі внесеного приватним нотаріусом Прокопенко Л.В. запису про державну реєстрацію від 27.10.2020 року є Акціонерне Товариство «Універсал Банк» (т.1 а.с.92-93).
Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Малиновським Олександром Вікторовичем Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області №15559463 від 04.09.2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за суб`єктом Територіальна громада міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради, податковий номер 37338501. Підставою для відмови було те, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано іпотеку (від 21.08.2007 р.) та обтяження (08.07.2009 р.) ( т.1 а.с.97).
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звернення з даним позовом саме до Нікопольської міської ради є безпідставним, оскільки отримавши рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2013 року про визнання спадщини відумерлою квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 , відповідач не зміг зареєструвати за собою право власності, що підтверджується відмовою державного реєстратора від 04.09.2014 року, дана відмова відповідачем не оскаржена, отже у встановлений Законом спосіб Нікопольська міська рада не набула права власності на предмет іпотеки не зважаючи на рішення суду від 03.07.2013 року, а тому і міська рада не може бути належним відповідачем у даній справі.
Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що як було встановлено матеріалами справи та не спростовано позивачем АТ «Універсал Банк», що під час реєстрації у Державному реєстрі приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокопенко Л.В. Договору №75-РБ про відступлення прав вимоги, серія та номер:1223, виданий 21.10.2020 року укладеного між ВТБ «Банк» та АТ «Універсал Банк» 27.10.2020 року приватним нотаріусом було також внесено запис, шляхом зміни іпотекодержателя АТ «Універсал Банк», щодо квартири  АДРЕСА_1 .
До того ж, як встановлено судом при вирішенні заяви про визнання спадщини відумерлою у справі №182/400/13-ц місцевим судом не було перевірено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , оскільки, згідно наявних відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №9961 від 03.11.2025 року у даній справі, ОСОБА_5 з 29.01.2009 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Та оскільки Нікопольською міською радою не зареєстровано право власності за рішенням суду від 03.07.2013 року, а у справі містяться відомості щодо спадкоємця ОСОБА_5 , який не був залучений при вирішенні заяви про визнання спадщини відумерлою та не з`ясовано питання про визнання його таким що прийняв спадщину, тому судом першої інстанції не встановлено належне коло відповідачів.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та недоведеність вимог Банку, а тому рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального та процесуального права із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду від 15 липня 2025 року підлягає скасуванню, то судовий збір сплачений Нікопольською міською радою за подання апеляційної скарги у розмірі 9 751,50 грн. підлягає стягненню з АТ «Універсал Банк».

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Нікопольської міської ради задовольнити частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) на користь Нікопольської міської ради (ЄДРПОУ 37338501) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 751,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв 
Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи