ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/3768/25 пров. № А/857/41843/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтей Р.В.	
 	Нос С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 500/3768/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Тернопіль	
розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Мартиць О.І.	
дата складання повного тексту рішення	17.09.2025 	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У червні 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач) у якій позивачка просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995,
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995 та зробити перерахунок пенсії за віком з дня її призначення з урахуванням вказаного періоду.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 500/3768/25 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995 та зробити перерахунок пенсії за віком з дня її призначення з урахуванням вказаного періоду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій в задоволенні позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що правомірно не зарахував позивачці періоди роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995 через відсутність відомостей про реорганізацію підприємства та виправлення у записі про звільнення. На спростування цих недоліків позивачка не подала жодних довідок, виписок з особових рахунків чи інших документів, які мають відомості про періоди роботи.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення права на належний розмір пенсії через помилки у трудовій книжці, які допустив роботодавець.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка з 20.04.2025 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
21.04.2025 позивачка звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України з приводу питання зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів трудової книжки.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянувши вказане звернення позивачки, листом від 13.05.2025 №3386-3084/Р-02/8-1900/25 надало відповідь про те, що розмір пенсії позивачки обчислений із середньомісячного заробітку за період роботи, що є в системі персоніфікованого обліку з 01.12.2000 по 31.03.2025, при страховому стажі 32 роки 07 місяців 18 днів.
При призначенні пенсії до страхового стажу не зарахований період роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995, відповідно до вищевказаної трудової книжки (запис №7-10), оскільки відсутні відомості про реорганізацію підприємства, а також підстава запису про звільнення містить виправлення, яке не завірене в установленому порядку.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм можна зробити, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Відповідно до записів трудової книжки позивачки, апеляційний суд встановив, що позивачки у спірний період:
з 01.09.1987 прийнята техніком нормативно-дослідницького відділу МЦМ СССР "Головкольорметобробка" Артемівський філіал "Гіпрокольорметобробка" (наказ №166-к від 01.09.1987);
з 01.09.1989 переведена на посаду інженера того ж відділу (наказ № 109-к від 31.08.1989);
з 01.06.1991 інженер відділу економічних досліджень (наказ № 42 від 14.06.1991);
05.07.1995 звільнена за власним бажанням (наказ № 82-к від 05.07.1995).
Запис про звільнення завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства "Науково-дослідний інститут сплавів і обробки кольорових металів "Укркольорметобробка".
З приводу доводів відповідача про не зарахування стажу роботи позивачки за спірний період через те, що запис про звільнення 05.07.1995 містить виправлення, яке не завірене в установленому порядку, апеляційний суд зазначає наступне.
Порядок ведення трудових книжок на час прийняття позивачки на роботу був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі - Інструкція № 162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У подальшому порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні норми є і в Інструкції № 162 та Інструкції № 58.
У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14989/15-а Верховний Суд зазначив, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Дослідивши відповідний запис 10 трудової книжки про звільнення позивачки, апеляційний суд встановив, дата звільнення написана чітко, звірена печаткою підприємства та зазначено наказ про звільнення, який співпадає із датою звільнення.
Нижче дати звільнення є цифри, які погано читаються та не дають підстави стверджувати, що це вказана дата звільнення.
Тому, на думку апеляційного суду, зазначені недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи для призначення пенсії.
Щодо відсутності відомостей про реорганізацію підприємства, то позивачка надала відповідь Державного архіву Донецької області від 01.05.2025 № 01-25/312 у якій вказано, що документи з кадрових питань за період роботи позивачки у Головкольорметобробка Артемівської філії "Гіпрокольорметобробка"/Науково-дослідному інституті сплавів і обробки кольорових металів "Укркольорметобробка з 01.09.1987 до 05.07.1995 до держархіву області на зберігання не надходили.
Відповідно до інформаційної довідки архівного відділу Бахмутської міської ради від 05.05.2025 №19-07-08/134 у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, на виконання листа державного архіву Донецької області від 15.07.2022 №01-29/68/0/220-22, документи архівного відділу було переміщено до місця тимчасового зберігання. Документи з кадрових питань по фонду 517 (ф.186) "КП "Український науково-дослідний, проектний і конструкторський інститут сплавів і обробки кольорових металів "Укркольорметобробка" відсутні. На теперішній час доступ до зазначених документів з кадрових питань у працівників архівного відділу немає. У зв`язку з зазначеним надати довідку про трудовий стаж роботи в Артемівській філії інституту "Гіпрокольорметобробка" за період 1987-1995 роки не є можливим. Згідно рішення виконкому Артемівської міськради від 03.02.1993 №53 Артемівська філія інституту "Гіпрокольорметобробка" перейменовано в Орендне підприємство - Український науково-дослідний, проектний і конструкторський інститут сплавів і обробки кольорових металів "Укркольорметобробка", згідно розпорядження голови Артемівської міської ради народних депутатів від 04.12.1995 №716рс - в колективне підприємство Український науково дослідний, проектний і конструкторський інститут сплавів і обробки кольорових металів "Укркольорметобробка".
Цей факт підтверджено архівною випискою рішення виконкому Артемівської міськради від 03.02.1993 №53 та копією розпорядження голови Артемівської міської ради народних депутатів від 04.12.1995 № 716рс.
Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що при призначенні пенсії, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995, тому суд першої інстанції правомірно поклав на відповідача обов`язок зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 01.09.1987 по 05.07.1995 та зробити перерахунок пенсії за віком з дня її призначення, з урахуванням вказаного періоду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 500/3768/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос