УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/115/22 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М. 
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,
за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 282/115/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Служба у справах дітей Любарської селищної ради Житомирської області, Орган опіки та піклування Любарської селищної ради Житомирської області, про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з батьком, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Денисенко Вікторії Миколаївни, на додаткове рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Носача В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визначено наступний спосіб участі батька гр. ОСОБА_1 , у вихованні малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спілкуванні з ним, а саме:
- кожну першу і третю субота місяця - з 10.00 години до 19.00 години, з можливістю проводити час в розважальних закладах, парках та місцях відпочинку, за попередньою домовленістю із матір`ю дітей та враховуючи стан здоров`я, бажання дітей та погодні умови, без участі матері дітей;
- кожну другу та четверту неділю місяця - з 10.00 години до 17.00 години, з можливістю проводити час в розважальних закладах, парках та місцях відпочинку, за попередньою домовленістю із матір`ю дітей та враховуючи стан здоров`я, бажання дітей та погодні умови, без участі матері дітей.
У разі неможливості спілкування із синами у визначений час, зустріч перенести на наступні дні за домовленістю з матір`ю.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн 40 коп.
У червні 2025 року представник позивача –адвокат Антонович О.С., звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.
Заява мотивована тим, що 19 червня 2025 року Любарським районним судом Житомирської області ухвалено судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. В судовому засіданні представником позивача було усно заявлено, що за наслідками розгляду справи буде подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу в передбачений законом строк.
У зв`язку із розглядом справи Любарським районним судом Житомирської області були понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 18500 грн, що підтверджуються доданими до заяви документами, зокрема, договором про надання правничої допомоги та додатками до нього, актом сплати коштів. 
Таким чином, вартість складання позовної заяви склала 2500 грн. Вартість судових засідань була узгоджена сторонами в розмірі 800 грн, станом на січень 2022 року. З початком війни вартість судових засідань була переглянута, відповідно встановлено 2000 грн з урахуванням загального підвищення цін.
10 липня 2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідачки - адвоката Денисенко В.М., про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Додатковим рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цивільній, яким стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн.
В задоволенні решти заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Денисенко В.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким судові витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи №282/115/22, залишити за останнім, або зменшити їх розмір у разі прийняття рішення про відмову у покладенні зазначених витрат на нього.
Зокрема, зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім цього, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Враховуючи часткове задоволення позову немайнового характеру, суд прийшов до помилкового висновку про покладення витрат як у вигляді сплаченого судового збору, так і витрат на правничу допомогу, які були понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи, на ОСОБА_5 у повному розмірі.
Окрім цього, у додатковому рішенні відсутнє зазначення та, відповідно спростування, неможливості застосування судом у ч.2 ст.134 ЦПК України, та залишення витрат на правову допомогу за ОСОБА_1 , щодо застосування якої нею було зазначено в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, в своїй першій заяві по суті спору (позовній заяві) від 27 січня 2022 року ОСОБА_6 не надав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікував понести у зв`язку із розглядом вказаної справи, хоча станом на дату подання позову у ОСОБА_6 вже був укладений договір про надання правничої допомоги саме у вказаній справі із адвокатом Антонович О.С.
Окрім цього, при ухваленні додаткового рішення судом не враховано і висновки, викладені в Постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі №910/12591/18, згідно з якими, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони про розподіл витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою, п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку (дії) бездіяльність обох сторін. 
Так, судом не враховано, що відповідачка надала до суду ряд доказів на підтвердження того факту, що саме ОСОБА_1 самоусунувся від побачень із дітьми, проведення із ними вільного часу, не приймав протягом декількох років участі у їх вихованні, не цікавився їх навчальним процесом, тощо, у зв`язку із чим саме за її заявою, з метою стимулювання ОСОБА_7 до побачень із дітьми та прийнятті участі у їх вихованні, виконавчим комітетом Любарської селищної ради Житомирської області було винесено рішення про встановлення порядку участі батька ОСОБА_7 у вихованні дітей. На її думку, з врахуванням того факту, що ані до подання ОСОБА_7 позову про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо, ані під час розгляду останнього в суді, ані після ухвалення рішення у справі, яке вступило в законну силу, за умови, що будь-яких перешкод у його спілкуванні із дітьми ОСОБА_8 йому не чинила і не чинить, будь-якої ініціативи побачитись із дітьми ОСОБА_7 не проявляв і не проявляє наразі, що свідчить про його зловживання своїми правами та неправильними діями, внаслідок яких виник спір, що розглядався судом.
Окрім цього, судом при ухваленні додаткового рішення у справі не було враховано той факт, що, заявляючи вимогу про стягнення зі ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, за умови, що основний розмір матеріального утримання дітей, які проживають із нею та одна з яких є інвалідом, лягає саме на ОСОБА_5 , ОСОБА_7 намагається покласти на неї надмірний фінансовий тягар, однак не мав наміру виконувати рішення суду та бачитись із дітьми як у спосіб, який визначено судом, так і взагалі. 
Також судом не було враховано, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У додатковому рішенні, відмовляючи у зменшенні розміру витрат на правову допомогу, неможливість такого зменшення обґрунтовано лише тим, що суд не вбачає підстав втручатись в договірні відносини між адвокатом та клієнтом, та що зазначення вартості судового засідання в розмірі 2000 грн в договорі про надання правової допомоги є достатнім для визначення розміру витрат на правову допомогу.
Вважає, що вищевказане обґрунтування суперечить як вимогам ст.141 ЦПК України, так і критеріям, які в аналогічних правовідносинах застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Антонович О.С., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що позовну заяву про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо, було підписано та подано до суду позивачем особисто. На момент подання позову до суду, попередньо було погоджено, що позивач буде самостійно брати участь у даній справі, оскільки сама по собі справа не відноситься до категорії складних справ. 12 травня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, так як позивач призваний на військову службу в Збройних силах України по мобілізації. Тобто, у зв`язку з обставинами, що склались, позивач був вимушений скористатись правничою допомогою. Після того, як провадження у справі було поновлено, сторонами договору було погоджено продовження роботи адвоката в суді, в результаті чого виникли витрати на правничу допомогу, котрі не планувались спочатку. В той же час, в позовній заяві було зазначено, що на даний час будь - які судові витрати, окрім сплати судового збору, не понесені та не плануються. Якщо вони будуть понесені в майбутньому - суд буде повідомлений.
Крім того, до початку судових дебатів, представником позивача в судовому засіданні було заявлено, що останнім буде ставитись питання про відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
23 червня 2025 року представником позивача подано заяву про стягнення з відповідачки ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18500,00 грн. До заяви долучено договір (угоду) про надання правничої допомоги від 26 січня 2022 року №26/01/1, додаток №1 від 26.01.2022 до договору (угоди) про надання правничої допомоги від 26 січня 2022 року та №2 від 23.09.2024 до договору (угоди) про надання правничої допомоги від 26 січня 2022 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 19 червня 2025 року.

У відповідності до ч.1, 2, 3 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що 26 січня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Антонович О.С. укладено договір (угоду) про надання правничої допомоги №26/01/1, в якому визначені права та обов`язки сторін та міститься посилання, що вартість надання правової допомоги за цим договором визначається за добровільною згодою сторін і визначена в додатку №1 до даного договору.
Із додатку №1 від 26.01.2022 до договору (угоди) про надання правничої допомоги №26/01/1 вбачається, що складання позовної заяви про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо складає 2500,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції складає 800,00 грн за кожне судове засідання у справі про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо.
Додатком №2 від 23.09.2024 до договору (угоди) про надання правничої допомоги №26/01/1 сторони встановили, що представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції складає 2000,00 грн за кожне судове засідання у справі про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними батьком, який проживає окремо.
Відповідно до акта сплати коштів клієнту ОСОБА_1 здійснив оплату послуг адвоката на загальну суму 18500,00 грн, із розрахунку: 2500,00 грн – складання позовної заяви; 14000,00 грн за сім судових засідань в розрахунку по 2000,00 грн за кожне.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. 
Відповідно до вимог ст.30 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. 

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Денисенко Вікторії Миколаївни, залишити без задоволення, а додаткове рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: