Справа № 456/6935/25
Провадження № 2-а/456/13/2026

РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року місто Стри
Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Саса С. С. 
при секретарі Кулешник С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6281506 від 05.12.2025 року винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Рівненській області капралом поліції Бобровським Олександром Олександровичем про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП в розмірі 3400 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що 05.12.2025 року о 04:08 годині на автодорозі М-06 КИЇВ-ЧОП 267 км керував транспортним засобом, не маючи права керування таким видом ТЗ, а саме, після закінчення визначеного строку позбавлення права керування ТЗ згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Київ, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою яка не має права керування таким ТЗ. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. У момент, коли інспектор ОСОБА_2 підійшов до автомобіля, який стояв обабіч дороги М-06 267 км, позивач перебував за водійським сидінням. Офіцер поліції повідомив, що причиною зупинки транспортного засобу є несправність правого габариту та попросив пред`явити посвідчення водія, на що позивач відповів, що воно у нього відсутнє. Позивач вважає постанову серія ЕНА №6281506 від 05.12.2025 року необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально чи процесуального права та такою, яка винесена з суттєвими помилками, які унеможливлюють всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Зокрема, поліцейським Бобровським О.О. не було надано жодних фактичних доказів щодо доведення законності причини зупинки, адже за його словами причиною була технічна несправність правої фари автомобіля, і під час розгляду справи докази надано не було. У постанові серія ЕНА №6281506 від 05.12.2025 року у пункті 5. Транспортний засіб ( марка, модель, реєстраційний номер, належність), ОСОБА_2 вказав наступні дані: 49GKX2, чим порушив вимоги статті 283 КУпАП, оскільки позивач сидів на водійському сидінні автомобіля КІА Sorento 2.5 CRDI VAN М/ НОМЕР_1 , що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, а також копією реєстраційних документів автомобіля. У пункті 5 постанови серія ЕНА №6281506 від 05.12.2025 року час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення, формулювання правопорушення викладене капралом поліції Бобровським О.О. не відповідає чинним нормам законодавства. Також капралом поліції Бобровським О.О. не надано жодних фактичних доказів, які доводять, що саме позивач керував транспортним засобом.
Представник відповідача УПП у Рівненській області – Івашинюта І.О. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Покликається на те, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 14.06.2024 постановою Голосіївського районного суду міста Києва в адміністративній справі №752/8763/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. У випадку позбавлення права керування транспортними засобами за рішенням суду, зокрема за статтею 130 КУпАП, посвідчення водія не повертається автоматично. Після завершення строку позбавлення водій зобов`язаний підтвердити свою здатність до безпечного керування транспортним засобом. Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1086 “Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення” в пункті 6 передбачено, що у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Диспозицію ч. 2 ст. 126 КУпАП позивач трактує на власний розсуд, на його думку, норма стосується осіб, що ніколи не отримували посвідчення водія, що не може бути аргументом на спростування вини останнього, адже суперечить закону. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 14.03.2018р. по справі №760/2846/17. Ч. 4 ст. 161 КАС України зобов`язано позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Представник відповідача вважає, що всупереч ст. 77 КАС України, позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність. Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, що підтверджується самою постановою.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак заявив клопотання про розгляд справи без його участі. 
Представник відповідача УПП у Рівненській області в судове засідання не з`явився, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.
У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.4 ст.229 КАС України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6281506 від 05.12.2025 року, винесеної інспектором УПП у Рівненській області Бобровським Олександром Олександровичем вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.
Згідно вищевказаної постанови, 05.12.2025 року о 04:05 год. на автодорозі Київ-Чоп М-06 267 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА Sorento н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування, чим порушила п.2.1а ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.
Відповідно до п.2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
З постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2024 року по справі №752/8763/24 вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.
Версія позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, на думку суду, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а винність позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд вважає доведеною та підтвердженою матеріалами наявними у справі. Пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд оцінює критично, а позиція зайнята позивачем щодо невизнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, на думку суду, пов`язана з його захистом, однак розцінюється судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності.
Тому, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова винесена у відповідності до вимог КУпАП та Правил дорожнього руху України, підстав для її скасування та задоволення позову немає.
Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що дії інспектора УПП у Рівненській області Бобровського О.О. при складанні постанови про адміністративне правопорушення були законними, а постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6281506 від 05.12.2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП винесена відповідно до вимог цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що позивачем в судовому засіданні не представлено доказів, які б спростовували його вину у скоєному правопорушенні, суд вважає необхідним відмовити в адміністративному позові про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Керуючись ст. ст. 242 - 246 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 25.02.2026.

Головуючий суддя 	С. С. Сас