ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/740/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (далі – ТзОВ «Бізнес-Рейс») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/001120 (далі – картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).
В обґрунтування позову позивач вказав, що з метою митного оформлення товару (транспортний засіб Iveco) декларант подав до Волинської митниці митну декларацію (далі - МД) №25UA205050047640U0 від 04 грудня 2025 року, в якій митна вартість товару визначена за основним методом. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю та прийняв рішення від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 про коригування митної вартості за резервним методом з тих підстав, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.
Позивач не погоджується з таким рішенням й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі – МК України) декларант надав документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню та підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця. Натомість відповідач не підтвердив належними доводами, що у поданих позивачем документах наявні будь-які розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
Позивач також зазначив, що посилання митного органу у спірному рішенні на розбіжності у відомостях про власника транспортного засобу в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу (Dissel & Wittgen Rental B.V. та Miakota Petro) і продавця в контракті (Autohandel H Korblet) не може бути підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця експортера, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі. Продавець та власник товару не повинен бути обов`язково однією і тією ж особою; продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою. Окрім того, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом, що підтверджує митну вартість транспортного засобу.
Позивач вказав на безпідставність зауважень митного органу стосовно того, що в графі 15 МД №25UA205050047640U0 країною відправлення товару вказано Нідерланди та товар оформлено на експорт в Нідерландах, тоді як згідно з графою 4 CMR №28112025 від 28 листопада 2025 року завантаження товару відбулося в Польщі. Пояснив, що відповідно до пункту 3 контракту від 13 листопада 2025 року №13112025 сторонами погоджено поставку товару на умовах DAP-Ковель, а тому продавець мав обов`язком нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, а позивач як покупець прийняв товар у вказаному місці призначення. У свою чергу автотранспортна накладна (СМR) не є документом, який підтверджує митну вартість. Крім того, оформлення митної декларації країни відправлення відбувалося продавцем товару - фірмою Autohandel H Korblet за місцем свого знаходження - Нідерланди, тобто у країні Європейського Союзу, а CMR заповнювалася в Польщі (є митною територією Союзу) як країні, яка безпосередньо межує з Україною.
Позивач вважає безпідставним висновок митниці про необхідність коригування митної вартості, мотивований неподанням рахунку-проформи. Оскільки товар був об`єктом договору купівлі-продажу, то до митного оформлення декларантом подано рахунок-фактуру від 13 листопада 2025 року №59, у якому вказано усі дані, які дозволять ідентифікувати товар та його ціну.
Помилковим, на думку позивача, є твердження відповідача про те, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277 не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ через відсутність на ній підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, та відміток виконавця надавача платіжних послуг. Оплата товару була проведена через інтернет-банкінг та платіжна інструкція підписана шляхом накладення відповідного електронно-цифрового підпису позивача у передбаченому договором з банком порядку.
Позивач вважає, що спірне рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України (щодо порівняння характеристик товару, цінова інформація про який використана як джерело для коригування оцінюваного товару, не зазначені належні факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування).
З урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позов, скасувавши рішення відповідача та, як наслідок, - картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.62-73). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД №25UA205050047640U0 від 04 грудня 2025 року було встановлено відсутність усіх даних для обчислення митної вартості та розбіжності у поданих документах: продавець товару згідно з контрактом - компанія Autohandel H Korblet, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04 березня 2022 року №0517622422 виписане на компанію Dissel & Wittgen Rental B.V., а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 - на Miakota Petro; в митній декларації країною відправлення товару вказано Нідерланди, проте згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною завантаження товару відбулося в Польщі; умови поставки товару в контракті - DAP, Ковель, а в CMR вказано, що перевезення здійснюється до села Вербка. Не може бути врахована як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, копія платіжної інструкції в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277, яка не містить усіх обов`язкових реквізитів (підпису - власноручного/електронного відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, а також відміток виконавця надавача платіжних послуг).
Інших документів позивач на пропозицію митного органу не надав. Через неможливість застосування наступних методів митну вартість товару визначено за резервним методом на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі – ЄАІС).
З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення та картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів відповідають вимогам митного законодавства.
Інші заяви по суті справи сторони не подали.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с.145).
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
13 листопада 2025 року між ТзОВ «Бізнес-Рейс» (покупець) та фірмою Autohandel H Korblet (продавець) було укладено контракт №13112025, за умовами якого продавець зобов`язався поставити позивачу, а покупець оплатити транспортний засіб Iveco 35S14, ZCFCC35A805260715, 2019 року, бувший у використанні (а.с.19-20).
Відповідно до рахунка-фактури від 13 листопада 2025 року №59 предметом поставки на умовах DAP, Ковель є транспортний засіб Iveco 35S14, ZCFCC35A805260715 за ціною 1000,00 євро (а.с.23).
04 грудня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару – вантажний автомобіль, цільнометалевий фургон, відсутні сидіння заднього ряду та місця для їх кріплення, відсутні задні паси безпеки та ознаки комфорту; марка згідно з довідником - Iveco; модель згідно з довідником - 35S14, номер кузова (шасі, рами) - ZCFCC35A805260715; загальна кількість місць, включаючи водія - 3, призначенний для використання дорогами загального користування; тип палива - дизель; об`єм - 2287 куб.см; потужність - 100 кВт; рік виготовлення - 2019; модельний рік - 2019; повна маса - 3500 кг; власна маса 2485кг; колісна формула - 4х2; дата першої реєстрації - 27/06/2019; торговельна марка - Iveco; виробник - Iveco (далі також товар) декларант в інтересах ТзОВ «Бізнес-Рейс» в порядку електронного декларування подав МД №25UA205050047640U0 (а.с.27). Митну вартість визначено на рівні 1000,00 євро. Для підтвердження митної вартості разом із митною декларацією надано: контракт від 13 листопада 2025 року №13112025 (а.с.19-20), рахунок-фактуру (інвойс) від 13 листопада 2025 року №59 (а.с.23), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277 (а.с.25), автотранспортну накладну (CMR) від 28 листопада 2025 року №28112025 (а.с.33), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 березня 2022 року №0517622422 (а.с.28) та №749554222 (а.с.30); висновок експерта від 04 грудня 2025 року №3708 (а.с.32), митну декларацію країни відправлення від 21 листопада 2025 року №25NLCW3UD0YUSWVDA2 (а.с.34), фото (а.с.41-43).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності: 1) продавець товару згідно з контрактом від 13 листопада 2025 року №13112025 - компанія «Autohandel H Korblet», а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04 березня 2022 року №0517622422 виписане на компанію Dissel & Wittgen Rental B.V., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 - на Miakota Petro; 2) в графі 15 МД №25UA205050047640U0 декларантом вказано країною відправлення товару Нідерланди та товар оформлено на експорт в Нідерландах 21 листопада 2025 року (згідно з копією митної декларації країни відправлення №25NLCW3UD0YUSWVDA2), однак згідно з графою 4 CMR від 28 листопада 2025 року №28112025 завантаження товару відбулося в Польщі; 3) в пункті 3 контракту вказані умови поставки товару - DAP, Ковель, а в графі 3 CMR вказано, що перевезення здійснюється до села Вербка, Україна; 4) пунктом 4 контракту передбачена передоплата за товар на основі рахунка-проформи, який декларантом не надано; 5) копія платіжної інструкції в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277 не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, зокрема власноручного/електронного підпису відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, відміток виконавця надавача платіжних послуг про виконання операцій за такою платіжною інструкцією. Декларанту запропоновано в 10-денний термін надати: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.36).
На електронне повідомлення митниці позивач листом від 04 грудня 2025 року №04/12 (а.с.92 зворот) повідомив відповідача, що надав усі документи для підтвердження митної вартості товарів.
04 грудня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000311/1 (а.с.38) та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/001120 (а.с.39).
Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи містять розбіжності (ті, про які було зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б – з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г – з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС (МД №25UA205170005832U6 від 08 березня 2025 року) на рівні 11250,00 євро. Тут же вказано, що за основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару, митне оформлення якого вже завершено, - вантажного фургона марки Iveco, модель 35S16, був у використанні; країна походження - Італія, календарний та модельний рік виготовлення - 2019, технічні характеристики - 2287 куб.см, 115 квт, кількість місць включаючи водія – 3, який ввозився з Польщі на умовах поставки DAP Луцьк Україна, митна вартість якого була заявлена декларантом та визнана митницею за резервним методом.
Товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA205050047717U8 від 04 грудня 2025 року (а.с.40).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як установлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом - за ціною договору (контракту).
Статтею 57 МК України установлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: контракт від 13 листопада 2025 року №13112025 (а.с.19-20), рахунок-фактуру (інвойс) від 13 листопада 2025 року №59 (а.с.23), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277 (а.с.25).
Разом із цими документами декларант надав автотранспортну накладну (CMR) від 28 листопада 2025 року №28112025 (а.с.33), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04 березня 2022 року № НОМЕР_2 (а.с.28); висновок експерта від 04 грудня 2025 року №3708 (а.с.32), митну декларацію країни відправлення від 21 листопада 2025 року №25NLCW3UD0YUSWVDA2 (а.с.34).
Так контрактом від 13 листопада 2025 року №13112025(а.с.19-20), укладеним між ТзОВ «Бізнес-Рейс» (покупець) та фірмою Autohandel H Korblet (продавець), визначено, що продавець зобов`язався поставити позивачу, а покупець оплатити транспортний засіб Iveco 35S14, ZCFCC35A805260715, 2019 року, був у використанні; ціна вказується в інвойсі, та формується на умовах DAP, Ковель згідно з правилами «Інкотермс» за редакцією 2020 року; розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах попередньої оплати на основі рахунку проформи; валюта платежу контракту - євро; комісію за переказ коштів сплачує покупець; оплата здійснюється шляхом банківського переказу (статті 1, 3, 4 контракту).
Згідно з інвойсом від 13 листопада 2025 року №59 (а.с.23, переклад на а.с.23 зворот) поставлено товар - транспортний засіб Iveco 35S14, ZCFCC35A805260715, за ціною 1000,00 євро; одночасно вказано ознаки технічного стану: двигун несправний, гальма несправні, різноманітні пошкодження.
Вартість товару - транспортного засобу Iveco 35S14, ZCFCC35A805260715, вказана в рахунку-фактурі (інвойсі) від 13 листопада 2025 року №59 1000,00 євро відповідає інформації, зазначеній в МД №25UA205050047640U0 від 04 грудня 2025 року (графа 22).
Суд наголошує, що рахунок-фактура (інвойс) згідно з пунктом 3 частини другої статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару, тоді як рахунок-проформа є таким документом, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу.
Тож неподання проформи-рахунку для митного оформлення товару, який є предметом купівлі-продажу, не може бути підставою для невизнання фактурної вартості такого товару.
Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 17 листопада 2025 року №277 (а.с.25) позивач ініціював переказ зі свого рахунку коштів у сумі 1000,00 євро; призначення платежу - передоплата за транспортний засіб згідно з договором від 13 листопада 2025 року №13112025; отримувач коштів - компанія Autohandel H Korblet (продавець), його банківські реквізити відповідають тим, що зазначені в контракті.
Про перерахунок позивачем коштів фірмі Autohandel H Korblet за платіжною інструкцією в іноземній валюті від 17 листопада 2025 року №277 свідчить і виписка по рахунку ТзОВ «Бізнес-рейс» НОМЕР_3 (євро) в АТ «Ощадбанк» за період з 17 листопада 2025 року по 30 листопада 2025 року (а.с.26).
Водночас суд повторює, що фактурна вартість вказується в інвойсі, про що обумовлено і в статті 3 контракту від 13 листопада 2025 року №13112025.
Правові висновки щодо протиправності дій митного органу в неприйнятті/відхиленні платіжних інструкцій в іноземній валюті викладені в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18 та від 11 квітня 2022 року у справі №1.380.2019.006980.
Отже, матеріали справи не містять розбіжностей щодо фактурної вартості товару.
З приводу тверджень відповідача про розбіжності в інвойсі від 13 листопада 2025 року №59 та у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (а.с.28) та №749554222 (а.с.30) щодо продавця та власника, то варто зауважити, що продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера. Крім того, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару, а наявність в особи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу використовується як доказ права розпорядження транспортним засобом.
Матеріали справи не містять доказів перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця, а рахунок-фактура у цьому разі є належним комерційним документом, що підтверджує умови поставки та вартість товару, а також особу продавця у відповідній зовнішньоекономічній операції.
З поданих декларантом документів (контракту від 13 листопада 2025 року №13112025, рахунка-фактури від 13 листопада 2025 року №59) зрозуміло, що продавцем є компанія Autohandel H Korblet. Встановлені судом обставини дозволяють дійти висновку, що «розбіжності» в документах, про які було вказано у повідомленні декларанту, у рішенні від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 про коригування митної вартості товарів мають суб`єктивний характер, а випуск імпортованого позивачем транспортного засобу у вільний обіг засвідчує, що держава визнала законність набуття права власності на цей об`єкт за кордоном.
Як видно з контракту від 13 листопада 2025 року №13112025 та рахунку-фактури від 13 листопада 2025 року №59, поставка товару здійснювалась на умовах DAP.
Згідно з базисом DAP (Delivered At Place – поставка в місце призначення) Правил Інкотермс продавець бepe нa ceбe відпoвідaльніcть зa тpaнcпopтувaння вaнтaжу дo узгoджeнoгo міcця. Ціна DAP (DAP price) означає, що контрактна (інвойсова або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.
Вказане свідчить про те, що жодних витрат на транспортування товару до митного кордону України позивачем як покупцем понесено не було.
Суд не заперечує, що митний орган має повноваження упевнюватися в достовірності документів, поданих до митного оформлення товару, однак наголошує, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленнях декларанту, може мати місце лише тоді, коли подані згідно з частиною другою цієї статті документи містять такі розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
За обставин цієї справ митним органом не доведено відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).
Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. Водночас за обставин справи декларант при митному оформленні надав висновок експерта від 04 грудня 2025 року №3708 (а.с.32).
Так само ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписки з бухгалтерської документації не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару, адже оплата проведена позивачем згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах від 17 листопада 2025 року №277.
Крім того ненадання транспортних та страхових документів продавця за умов, відповідно до яких товар ввозився на митну територію України, не може позбавляти позивача (покупця) можливості декларувати товар на підставі документів, що підтверджують ціну товару та які були сформовані (виписані) продавцем.
Необхідно зауважити, що автотранспортна накладна (СМR) не є документом, який підтверджує митну вартість, а отже не має впливу на числові визначення митної вартості, тому будь-які недоліки в її оформленні, допущені перевізником, чи розбіжність даних зазначених у ній з іншими документами, самі по собі не можуть бути підставою для визначення іншої митної вартості товару.
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами, то не містить належного обґрунтування вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
За встановлених у справі обставин, суд вважає, що у спірному рішенні неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні 11250,00 євро (МД №25UA205170005832U6 від 08 березня 2025 року), зміст якої перевірити суд позбавлений можливості (суду не надана).
Також суду не відомо, чи враховані такі критерії для порівняння, як технічний стан транспортного засобу (згідно з описом в рахунку-фактурі від 13 листопада 2025 року №59 про несправність двигуна, гальм, інших пошкоджень та фото). Відсутні й докази, які б спростовували указані ознаки товару, зокрема, акт про проведення митного огляду транспортного засобу.
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Оскільки вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо, то формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні – це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).
Враховуючи, що картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/001120 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, позов належить задовольнити повністю.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору, витрати на правничу допомогу та у зв`язку із залученням перекладача.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору від 08 грудня 2025 року про надання правничої допомоги та здійснення представництва, укладеного між адвокатом Нечипорук І.С. та ТзОВ «Бізнес-Рейс» (а.с.43-45), рахунка №081225/1 до договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 08 грудня 2025 року (а.с.46), акта приймання-передачі наданих послуг від 07 січня 2026 року за договором про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 08 грудня 2025 року (а.с.48), виписки про рух коштів по рахунку (а.с.47).
Договором про надання правової допомоги та здійснення представництва від 08 грудня 2025 року визначено, що адвокат зобов`язується за дорученням клієнта надати останньому професійну правничу допомогу у справі щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA205050/2025/001120, а клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатом послуги та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору (пункт 1.1); винагорода адвоката у справі становить 12000,00 грн за надання клієнту правничої допомоги у Волинському окружному адміністративному суді (пункт 4.4).
Сторонами договору підписано акт від 07 січня 2026 року про надання юридичних послуг: консультація з питань визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA205050/2025/001120; вивчення та аналіз документів, що були подані Волинській митниці разом із митною декларацією від 04 грудня 2025 року №25UA205050047640U0; підготовка проекту позовної заяви; подання позовної заяви до Волинського окружного адміністративного суду через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд»; загальна вартість послуг - 12000,00 грн, про оплату яких на підставі рахунку №081225/1 надано виписку про рух коштів.
Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.
Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Враховуючи складність та категорію справи (предметом оскарження є одне рішення про коригування митної вартості товарів та пов`язана із ним картка відмови), обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, а також заперечення іншої сторони щодо їх надмірної вартості, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із перекладом на українську мову документів, складених іноземною мовою, що подавалися до митного оформлення та які є письмовими доказами у цій справі, суд керується приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України, згідно з якими розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №160/7049/19, які полягають у такому.
Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суду надано рахунок-фактуру від 12 грудня 2025 року №66634 (а.с.50), акт надання послуг від 12 грудня 2025 року №66634 (а.с.51) та платіжну інструкцію від 16 грудня 2025 року №7130 (а.с.52).
Згідно з рахунком-фактурою від 12 грудня 2025 року №66634 (а.с.50) та актом надання послуг від 12 грудня 2025 року №66634 (а.с.51) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були надані послуги з перекладу таких документів: рахунка-фактури від 13 листопада 2025 року №59, свідоцтва про реєстрацію №749554222 (частина 2), свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 (частина 1), експортної декларації від 21 листопада 2025 року №25NLCW3UD0YUSWVDA2, замовлення від 12 грудня 2025 року №66634, а всього на суму 2800,00 грн, сплата яких підтверджена платіжною інструкцією від 16 грудня 2025 року №7130 (а.с.52).
Зважаючи на обсяг послуг, складність роботи (в контексті перекладу тексту, що місить також у значному обсязі числові дані), суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу у повному обсязі витрат на залучення перекладача (для перекладу документів у справі) відсутні. Керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову), на користь позивача за рахунок відповідача належить стягнути витрати у розмірі 1000,00 грн.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 5324,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07 січня 2026 року №7229 (а.с.16), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.57).
Таким чином, оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 10324,80 грн (5324,80 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору; 1000,00 грн - витрати на залучення перекладача; 4000,00 грн - витрати на правничу допомогу).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» (45032, Волинська область, село Вербка, вулиця Ватутіна, будинок 61А, ідентифікаційний код юридичної особи 33199331) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/000311/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04 грудня 2025 року №UA205050/2025/001120.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Рейс» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 10324,80 грн (десять тисяч триста двадцять чотири грн 80 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк