Справа № 598/529/25
провадження № 2/598/38/2026

РІШЕННЯ
іменем України

"10" квітня 2026 р.   Збаразький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Гудими І.В.
секретаря Бумби М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Індутний-Шматько Станіслав Миколайович, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора та встановлення нікчемності умови про комісію за видачу кредиту,
в с т а н о в и в :
У провадженні Збаразького районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (попередня назва ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.11.2019 року між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір №8977050 у електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, на підставі якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 13000 грн, однак останній взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. У подальшому право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а від нього до позивача ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», який просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30650,49 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, а також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.
09.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача Індутного-Шматька С.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позову та зазначив про його необґрунтованість і недоведеність. У відзиві зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, зокрема відсутній оригінал електронного кредитного договору як електронного доказу у розумінні статті 100 ЦПК України, а подані роздруківки документів не містять електронних підписів, не дають можливості перевірити їх цілісність та автентичність, у зв`язку з чим викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності. Також вказано, що надані документи не містять підписів сторін та не підтверджують погодження відповідачем умов кредитування, що свідчить про відсутність належного волевиявлення на укладення договору. Окрім цього, представник відповідача зазначає про недоведеність факту надання кредитних коштів, оскільки позивачем не подано первинних бухгалтерських документів та належних банківських виписок, які б підтверджували рух коштів, їх зарахування на рахунок відповідача та підстави здійснення відповідних операцій. Подані позивачем документи, у тому числі розрахунок заборгованості, не є первинними документами у розумінні вимог законодавства та не можуть підтверджувати факт виникнення грошового зобов`язання. Також у відзиві наголошено на неналежності та недопустимості розрахунку заборгованості, оскільки він не містить детального обґрунтування складових боргу, порядку його нарахування та не підтверджений жодними первинними документами, що унеможливлює перевірку правильності заявлених до стягнення сум. Крім того, представник відповідача заперечує правомірність нарахування процентів після спливу строку кредитування, зазначаючи, що такі дії суперечать положенням цивільного законодавства та правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких після закінчення строку кредиту проценти як плата за користування кредитом не підлягають нарахуванню. Також, представник відповідача вказує на нікчемність умов договору щодо сплати комісій та інших платежів, а також на наявність умов, що обмежують права споживача, що суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів та принципам добросовісності, розумності і справедливості. Окрім цього, у відзиві зазначено, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги, а також не підтвердив належним чином обсяг заявлених вимог. Посилаючись на положення статей 12, 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування, представник відповідача зазначає, що позивач не довів обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними з точки зору процесуального права. З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
09.04.2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Індутний-Шматько С.М., із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та ТОВ «МІЛОАН» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора та встановлення нікчемності умови про комісію за видачу кредиту. Свої вимоги мотивує тим, що укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики (споживчого кредиту), який відповідно до положень статей 1046, 1054 ЦК України вважається укладеним саме з моменту передання грошових коштів позичальнику, а відтак факт надання кредиту підлягає доведенню кредитором належними та допустимими доказами. Зазначає, що жодних належних доказів фактичного перерахування грошових коштів на його користь первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» не надано, зокрема відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували рух коштів, а також банківські виписки, сформовані на підставі таких документів. При цьому самі по собі розрахунки заборгованості та внутрішні документи кредитора не можуть вважатися належними доказами надання кредиту. За таких обставин, на його думку, відсутність доказів фактичної видачі кредиту свідчить про невиконання кредитодавцем свого основного обов`язку, що виключає виникнення у нього права вимоги за таким договором, а також унеможливлює правомірне відступлення права вимоги третім особам. Окремо зазначає, що передання права вимоги (цесія) можливе лише за наявності дійсного зобов`язання, яке існувало на момент такого відступлення, тоді як у даному випадку первісний кредитор не набув права вимоги, оскільки не довів факту виконання свого обов`язку щодо видачі кредиту, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для переходу такого права до нового кредитора. Крім того, представник зустрічного позивача посилається на те, що умови кредитного договору щодо встановлення комісії за видачу кредиту є нікчемними, оскільки така комісія не відповідає вимогам законодавства про споживче кредитування та фактично покладає на споживача обов`язок сплачувати плату за дії, які є обов`язком самого кредитодавця. Зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору, які обмежують права споживача або встановлюють несправедливі умови, є нікчемними. При цьому кредитодавець не довів надання будь-яких додаткових чи супутніх послуг, за які могла б стягуватися така комісія. Також вказує, що у кредитному договорі відсутній чіткий перелік послуг, які б надавалися позичальнику за встановлену комісію, а отже така умова створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. Посилаючись на усталену судову практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, зокрема щодо недопустимості стягнення комісій за дії, які є обов`язком кредитодавця, а також щодо необхідності доведення факту надання кредиту первинними документами, зустрічний позивач вважає, що спірний кредитний договір у відповідній частині не породжує правових наслідків. Крім того, зазначає, що належним способом захисту у даному випадку є не лише визнання нікчемності умови договору, а й встановлення факту невиконання кредитором свого обов`язку щодо видачі кредиту, що відповідає положенням статей 15, 16 ЦК України та забезпечує ефективний судовий захист. У зв`язку з викладеним, просить суд встановити факт невиконання ТОВ «МІЛОАН» обов`язку щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором, а також встановити нікчемність умови договору щодо сплати комісії за видачу кредиту.
Ухвалою Збаразького районного суду від 23 квітня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Індутний-Шматько С.М., до ТОВ «СОЛВЕНТІС» (попередня назва ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») та ТОВ «МІЛОАН» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора та встановлення нікчемності умови про комісію за видачу кредиту прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «СОЛВЕНТІС» (попередня назва ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року, а також перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 
До суду від представника ТОВ «СОЛВЕНТІС» (попередня назва ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») Сіміч М.О. надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній заперечує проти його задоволення, вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Зазначає, що кредитний договір №8977050 від 29.11.2019 року укладено у встановленому законом порядку в електронній формі шляхом акцепту оферти із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а також положенням ЦК України, і має юридичну силу письмового правочину. Вказує, що відповідач за первісним позовом був належним чином ідентифікований, подав персональні дані, пройшов процедуру верифікації банківської картки та отримав кредитні кошти, що підтверджується наданими доказами, зокрема відомостями про направлення одноразового ідентифікатора, логами інформаційно-телекомунікаційної системи, фото позичальника, а також даними щодо укладення договору в особистому кабінеті. Зазначає, що позичальник був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі щодо процентної ставки, комісії та інших платежів, що підтверджується його волевиявленням при укладенні договору, а сам договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, відтак діє презумпція його правомірності відповідно до ст. 204 ЦК України. Також вказує, що доводи про нікчемність умови щодо комісії за видачу кредиту є необґрунтованими, оскільки сторони є вільними у визначенні умов договору, а така комісія є складовою загальних витрат за споживчим кредитом та не суперечить вимогам законодавства. Додатково зазначає, що укладення договору в електронній формі виключає будь-який вплив чи примус на позичальника, а його подальша поведінка свідчить про прийняття умов договору. З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.
Представник відповідача-позивача – адвокат Індутний-Шматько С.М. подав до суду відповідь на відзив ТОВ «СОЛВЕНТІС» (попередня назва ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») за зустрічним позовом, у якому останній заперечує доводи первісного позивача, викладені у відповіді на відзив, та зазначає, що надані докази не є належними та допустимими, оскільки не підтверджують факту укладення між сторонами кредитного договору та фактичного отримання відповідачем грошових коштів. Вказує, що первісним позивачем не надано оригіналів кредитного договору, первинних бухгалтерських документів щодо перерахування коштів, належних банківських виписок, а також доказів підписання договору електронним підписом чи одноразовим ідентифікатором, у зв`язку з чим подані роздруківки, копії та скріншоти не можуть вважатися належними доказами. Наголошує, що надані документи не містять обов`язкових реквізитів електронного документа, не підтверджені оригіналами та не мають юридичної сили. Звертає увагу, що первісним позивачем не доведено факту переходу права вимоги, належним чином не підтверджено правонаступництво та не надано доказів передачі новому кредитору оригіналів документів, які підтверджують існування зобов`язання. Окремо зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є внутрішнім документом та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, а відтак не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України. Крім цього, вказує, що відсутність належних доказів укладення договору у письмовій (у тому числі електронній) формі, яка передбачає обов`язкову наявність електронного підпису як реквізиту документа, свідчить про неможливість встановлення волевиявлення сторін та факту виникнення договірних правовідносин. З урахуванням наведеного зазначає, що доводи первісного позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, тоді як обов`язок доказування покладається саме на нього, у зв`язку з чим просить суд врахувати наведені заперечення, відмовити у задоволенні позовних вимог та задовольнити заявлені відповідачем вимоги.
Представником відповідача за зустрічним позовом ТОВ «МІЛОАН» - Вінніченко О.В. подано до суду відзив на зустрічний позов, в якому останній заперечує проти його задоволення, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач за зустрічним позовом фактично отримав кредитні кошти, що підтверджується наданими доказами, зокрема відомостями про перерахування коштів через платіжні системи та проходження процедури ідентифікації і верифікації банківської картки. Вказує, що укладення кредитного договору відбулося в електронній формі шляхом акцепту оферти із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам законодавства, а позивач надалі здійснював часткове погашення заборгованості та пролонгацію договору, чим підтвердив факт існування зобов`язань. Також зазначає, що ТОВ «МІЛОАН» є належним суб`єктом надання фінансових послуг, має відповідну ліцензію, а переказ коштів здійснюється із залученням платіжних установ, що відповідає вимогам законодавства у сфері платіжних послуг. Щодо вимог про визнання нікчемною умови договору про комісію за видачу кредиту зазначає, що така комісія є складовою загальних витрат за споживчим кредитом та прямо передбачена законодавством, зокрема Законом України «Про споживче кредитування», а відтак є правомірною. Крім того, вказує, що доводи зустрічного позову ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами, тоді як матеріали справи свідчать про належне виконання кредитодавцем своїх обов`язків. Просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, задовольнити первісний позов та покласти судові витрати на позивача за зустрічним позовом.
Представник позивача-відповідача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач-позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Індутний-Шматько С.М. у судове засідання не з`явилися, однак до суду останнім було подано заяву в якій останній просив справу слухати без участі їх сторони, заперечує щодо задоволення первісної позовної заяви, підтримує зустрічний позов і просить його задовольнити.
Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «МІЛОАН» в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати на підставі наданих матеріалів без участі представника ТОВ «МІЛОАН».
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. 
При цьому суд виходив із наступного.
Так, 29.11.2019 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8977050 у електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 13000,00 грн строком на 30 днів, з 29.11.2019 року, із встановленням кінцевого строку повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту — 29.12.2019 року (т.1 а.с.13-15).
За змістом пункту 6.1, пункту 7.1 вказаного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника та діє до повного виконання зобов`язань.
Укладення ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «МІЛОАН» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання на наслідки (пункт 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5 Договору).
Відповідно до пунктів 1.3., 1.4., 1.5., 1.5.1.,1.5.2., 1.6. договору кредит надається строком на 30 днів з 29.11.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 29.12.2019. Сукупна вартість кредиту складає 7410.00 грн в грошовому виразі та 694.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 договору. Комісія за надання кредиту: 1560.00 грн, яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 5850.00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені пунктом 2.2.3 Договору.
Згідно положень розділу 2 Договору: кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника (пункт 2.1 Договору).
Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (пункт 2.2.2 Договору).
Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимального можливого розміру визначеного цим пунктом.
Згідно анкети-заяви на кредит №8977050 від 29.11.2019 року, відповідачем заповнено електронну заявку на отримання кредиту, у якій зазначено персональні дані позичальника, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, ідентифікаційний номер, паспортні дані, місце проживання, контактний номер телефону та електронну адресу, а також погоджено умови кредитування, зокрема суму кредиту у розмірі 13000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, процентну ставку у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі 12% від суми кредиту. Вказана анкета також містить відомості щодо проходження позичальником автоматичних перевірок, перевірки у бюро кредитних історій та скорингової оцінки, за результатами якої прийнято рішення про погодження кредиту (т.1 а.с.43).
Відповідно до довідки по заяві на кредит №8977050 від 29.11.2019 року, заявка позичальника була автоматично оброблена інформаційною системою позивача, пройшла перевірку у бюро кредитних історій та скорингову оцінку, за результатами якої прийнято рішення про надання кредиту (т.1 а.с.241).
З наданої відповідачем за зустрічним позовом ТОВ «МІЛОАН» хронології вчинення дій щодо укладення кредитного договору №8977050 від 29.11.2019 року вбачається, що відповідачем здійснено послідовні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а саме подано заявку на отримання кредиту, пройдено автоматичні перевірки, перевірку у бюро кредитних історій та скорингову оцінку, після чого підтверджено укладення кредитного договору та здійснено зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника (т.1 а.с.245).
Крім того, згідно з інформацією з електронного файлу (LogFile), 29.11.2019 року о 18:54:31 позичальником введено одноразовий ідентифікатор (код підтвердження), що свідчить про підписання електронного договору та прийняття його умов (т.1 а.с.244).
Як вбачається з відомостей щодо відправлення SMS-повідомлення, на номер мобільного телефону, зазначений позичальником, було направлено одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження укладення кредитного договору (т.1 а.с.243).
ТОВ «МІЛОАН» до матеріалів справи також долучено фотографію з копію паспорта громадянина України на ім`я відповідача, яка використовувалась при його ідентифікації під час оформлення кредиту (т.1 а.с.242).
ОСОБА_1 29.11.2019 року було перераховано грошові кошти у сумі 13000,00 грн на платіжну картку Mastercard № НОМЕР_1 , що підтверджується копією платіжного доручення №3942625 (т.1 а.с.27), а також довідкою ТОВ ФК «Елаєнс», згідно з якою 29.11.2019 року здійснено платіж на суму 13000,00 грн із призначенням платежу «кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору», зі статусом «approved», із використанням платіжної системи FONDY (т.1 а.с.250).
Разом з тим, згідно з довідкою та випискою по рахунку АТ КБ «ПриватБанк», наданими на запит суду (т.2 а.с.46–47), вбачається, що 29.11.2019 року на картковий рахунок відповідача-позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_2 зараховано грошові кошти у сумі 13000,00 грн, що відображено у відповідній банківській операції та підтверджує фактичне отримання відповідачем кредитних коштів.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що після отримання кредитних коштів відповідач-позивач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами від 16.12.2019 року на суму 5000,00 грн (т.1 а.с.251), від 30.12.2019 року на суму 3398,19 грн(т.1 а.с.252), та від 14.01.2020 року на суму 3616,97 грн (т.1 а.с.254), у яких як призначення платежу зазначено погашення (пролонгацію) кредитного договору №8977050. 
Так, ТОВ «МІЛОАН» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в загальному розмірі 13000 грн. В свою чергу позичальник порушив виконання умов вищевказаного кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 30650,40 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9954,90 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 14476,79 грн, заборгованості за пенею в розмірі 6218,80 грн. Дана обставина знайшла своє підтвердження відомістю про щоденні нарахування та погашення (т.1 а.с.45).
01.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу №01/04, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема, за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року (т.1 а.с.16–19). Вказане також підтверджується витягом з додатку до договору факторингу, в якому містяться відомості про відповідне право вимоги (т.1 а.с.40).
В подальшому, 13.12.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/4, за змістом якого право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» (т.1 а.с.23–25), що також підтверджується витягом з додатку до зазначеного договору факторингу (т.1 а.с.41).
Крім того, матеріали справи містять копії платіжних інструкцій щодо фінансування за договорами факторингу (т.1 а.с.31-33), а також повідомлення про здійснення розрахунків між сторонами (т.1 а.с.34), що в сукупності свідчить про фактичне виконання сторонами умов укладених договорів факторингу.
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Таким чином, з урахуванням наведених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року.
01.07.2025 року ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» перейменовано на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», що стверджується копією рішення №1778 єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» від 01.07.2025 року (т.2 а.с.10), копією наказу ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»№70-к від 01.07.2025 року (а.с.11).
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права.
Згідно зі статтями 11, 525, 526, 629 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори, які є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону).
Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронних цифрових підписів одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у визначений строк.
Так, позивачем за первісним позовом доведено факт укладення між сторонами кредитного договору №8977050 від 29.11.2019 року в електронній формі, яка відповідно до вимог чинного законодавства прирівнюється до письмової, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) та підтвердження волевиявлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, та є підставою для виникнення у сторін цивільних прав та обов`язків, передбачених цим договором.
Свої договірні зобов`язання позивач за первісним позовом виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі шляхом їх перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок.
Водночас відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки отримані кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, а також не сплатив у повному обсязі проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі такого порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору у разі порушення зобов`язання, при цьому пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.
Відповідно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків.
Як встановлено судом, відповідач за первісним позовом допустив прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що відповідно до умов договору є підставою для нарахування пені. Сам факт прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 611 ЦК України та умов договору є підставою для застосування наслідків його порушення, зокрема у вигляді нарахування неустойки.
Згідно з розрахунком позивача, пеню нараховано за період з 30.01.2020 року по 28.02.2020 року у розмірі 6218,80 грн.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 заперечував проти заявлених позовних вимог у цілому, однак конкретних доводів щодо неправильності визначення розміру пені, порядку її нарахування чи періоду нарахування не навів, альтернативного розрахунку суду не подав.
Відповідачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які відповідно до статті 617 ЦК України звільняють його від відповідальності за порушення зобов`язання, а також не заявлено вимог про зменшення розміру неустойки.
З урахуванням факту прострочення виконання грошового зобов`язання, тривалості такого прострочення, розміру нарахованої пені, а також відсутності підстав для її зменшення відповідно до статей 551, 616 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для її стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом.
З урахуванням наведеного, суд переходить до визначення загального розміру заборгованості та приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року, у зв`язку з чим допустив прострочення їх виконання, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 21885,25 грн, з яких: 9954,90 грн — заборгованість за тілом кредиту; 5711,55 грн — заборгованість за процентами, нарахованими в межах погодженого сторонами строку кредитування; 6218,80 грн — заборгованість за пенею.
У решті заявлених вимог, а саме в частині стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування, слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, а розмір і порядок їх одержання встановлюються договором. За своєю правовою природою проценти є платою за користування грошовими коштами.
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, а його права підлягають захисту в межах охоронних правовідносин.
Зазначений підхід підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.
З огляду на наведене, проценти, нараховані після закінчення строку кредитування, не підлягають стягненню як плата за користування кредитом. При цьому вимоги, пов`язані із застосуванням наслідків порушення грошового зобов`язання, позивачем у даній справі не заявлено.
Разом з тим, у справі також заявлено зустрічний позов ОСОБА_1 , який підлягає розгляду.
Судом встановлено, що зустрічний позов заявлено про встановлення факту невиконання кредитодавцем обов`язку щодо надання кредитних коштів, а також про встановлення нікчемності умови кредитного договору щодо сплати комісії за видачу кредиту.
Щодо вимоги зустрічного позову про встановлення факту невиконання ТОВ «МІЛОАН» обов`язку щодо надання кредитних коштів за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зокрема копії платіжного доручення, довідки платіжної системи, а також виписки з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», наданої на запит суду, 29.11.2019 року на картковий рахунок відповідача-позивача було зараховано грошові кошти у сумі 13000,00 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача-позивача останній здійснював платежі на користь кредитодавця, що підтверджується наявними у справі платіжними документами, у яких як призначення платежу зазначено погашення (пролонгацію) кредитного договору, відомістю про щоденні нарахування та погашення.
Наведене свідчить про фактичне зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача-позивача та подальше вчинення ним дій, пов`язаних із виконанням зобов`язання за договором.
За таких обставин підстав для встановлення факту невиконання ТОВ «МІЛОАН» обов`язку щодо надання кредитних коштів не вбачається.
Щодо вимоги зустрічного позову про встановлення нікчемності умов пункту 1.5.1. кредитного договору №8977050 від 29.11.2019 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , в частині встановлення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до умов кредитного договору, комісія за надання кредиту встановлена у фіксованому розмірі та підлягає сплаті позичальником одноразово.
Разом з тим, відповідно до статті 1054 ЦК України, надання кредиту є основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором, а тому покладення на позичальника обов`язку сплачувати окрему плату за дії, які становлять зміст зобов`язання самого кредитодавця, не відповідає правовій природі кредитних правовідносин.
Аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» свідчить про те, що встановлення комісій допускається лише у разі їх пов`язаності з наданням споживачу додаткових або супутніх послуг, які мають самостійний характер та не охоплюються змістом основного зобов`язання за кредитним договором.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надання позичальнику будь-яких додаткових чи супутніх послуг, за які могла б справлятися така комісія, а сам договір не містить конкретизації змісту таких послуг.
Відповідно до статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності (нікчемності) правочину є невідповідність його змісту вимогам закону, при цьому нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким судом.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу, є несправедливими, а відповідно до ч. 5 цієї ж статті — є нікчемними.
Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, відповідно до якої умови договору про споживчий кредит, що передбачають встановлення комісії за обслуговування кредиту, можуть вважатися правомірними лише у разі, якщо така комісія пов`язана з наданням споживачу додаткових чи супутніх послуг, які мають самостійний характер. Водночас встановлення плати за дії кредитодавця, що є складовою його основного обов`язку за кредитним договором, зокрема щодо надання кредиту або інформування споживача про стан кредитної заборгованості, яка відповідно до закону підлягає безоплатному наданню, свідчить про невідповідність таких умов вимогам законодавства та їх нікчемність.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що умова пункту 1.5.1. кредитного договору №8977050 від 29.11.2019 року в частині встановлення комісії за надання кредиту є нікчемною, у зв`язку з чим вимоги зустрічного позову в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (т.1 а.с.8). З урахуванням того, що первісний позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1729,66 грн (21885,25 грн ? 2422,40 грн : 30650,49 грн = 1729,66 грн).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Відповідач за первісним позовом заперечував проти задоволення вказаної вимоги, посилаючись на її необґрунтованість та неспівмірність, зокрема зазначав, що дана справа є типовою, не відзначається складністю, а позивач як фінансова установа має можливість здійснювати юридичний супровід своєї діяльності власними силами, у зв`язку з чим заявлена сума витрат є завищеною.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України).
Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №43657029 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (т.1 а.с.10-12), копія акту №8977050 про підтвердження правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03.03.2025 року (т.1 а.с.42), копія детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» щодо стягнення кредитної заборгованості (т.1 а.с.43).
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, суд вважає, що сума витрат понесених позивачем за первісним позовом на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн є завищеною. Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 203, 205, 207, 215, 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 616, 617, 625, 629, 639, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України, ст.ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари вул. Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ: 43657029, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) 21885 (двадцять одну тисячу вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 25 копійок заборгованості за кредитним договором №8977050 від 29.11.2019 року.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари вул. Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ: 43657029, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) 1729 (одну тисячу сімсот двадцять дев`ять) гривень 66 копійок сплаченого судового збору та 3000 (три тисячі) гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. 
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Індутний-Шматько Станіслав Миколайович, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора та встановлення нікчемності умови про комісію за видачу кредиту задовольнити частково.
Встановити нікчемність умови пункту 1.5.1 кредитного договору №8977050 від 29.11.2019 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , щодо встановлення комісії за надання кредиту.
У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено та підписано 10 квітня 2026 року.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА