Справа № 444/3247/18 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є. 
Провадження № 22-ц/811/414/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 , Державного реєстратора Жовківської міської ради Вненкевич Г.П. про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною та скасування державної реєстрації,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великодорошівської сільської ради Жовківського району, ОСОБА_3 , Державного реєстратора Жовківської міської ради Вненкевич Г.П., в якому просив:
-визнати незаконним та скасувати рішення Великодорошівської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 площею 0,1000 га ОСОБА_3 » від 05.03.2018 № 20;
-визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4622781000:01:005:0138 (запис про право власності № 28683321; рішення про державну реєстрацію права власності Державний реєстратор Жовківської міської ради Жовківського району Львівської області Вненкевич Г.П. № 43795827 від 31.10.2018).
Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що рішенням Великодорошівської сільської ради Жовківського району Львівської області № 21 від 08.07.2010 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з детальним планом території для індивідуальної житлової забудови в с. Великий Дорошів (урочище «Жито») в проектованому кварталі К-8, розробленого в 1995 році. Зазначеною земельною ділянкою він добросовісно користується протягом останніх восьми років. Рішення № 21 від 08.07.2010 вже було предметом судового розгляду у цивільній справі №2-307/11, проте судом не скасовано, а тому є чинним на сьогодні.
У лютому 2018 року позивач дізнався, що громадянкою ОСОБА_3 подано заяву до Великодорошівської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 . згідно з детальним планом території для індивідуальної житлової забудови в АДРЕСА_2 , розробленого 1995 році га зміненого рішенням Великодорошівської сільської ради № 6 від 05.03.2018. Рішенням Великодорошівської сільської ради № 20 від 05.03.2018 гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Проте земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 згідно нового детального плану, розташована на земельній ділянці, що передана позивачу у власність рішенням №21 від 08.07.2010. Позивач зазначає, що земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 користується протягом останніх восьми років, проте жодного погодження ОСОБА_3 не надавав, тому рішення № 20 від 05.03.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 є незаконним.
Для захисту свого права власності 04.10.2018 позивач звернувся до Великодорошівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з рішенням № 21 від 08.07.2010. Проте отримав відмову у зв`язку із невідповідністю поданої заяви містобудівній документації, оскільки не зазначив точної площі земельної ділянки (відповідь №500 від 13.08.2018), яку вважає безпідставною, оскільки точний розмір ділянки ним зазначено, а дії депутатів Великодорошівської сільської ради незаконними. 06.09.2018 позивач повторно подав клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у задоволенні якого також відмовлено.
На підставі наведеного ОСОБА_1 просив задовольнити його позов. 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08.12.2023, з урахуванням додаткового рішення цього суду від 07.01.2025, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі, картографічних матеріалів (ситуативних планів), та документів, на підставі яких позивачу передана земельна ділянка, згідно рішення № 21 від 08.07.2010 та документів розроблених відповідачем - ОСОБА_3 щодо спірної ділянки.
Також судом не досліджено, зокрема:
- копію проекту відведення кварталу індивідуальної житлової забудови, згідно якого Великодорошівською сільською радою приймалось рішення №21 від 08.07.2010 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлових будівель, господарських будівель в АДРЕСА_1 ; 
- копію Договору «Про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту району» від 08.07.2010, який згадано у рішенні Великодорошівської сільськоюї ради №21 від 08.07.2010 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлових будівель, господарських будівель в АДРЕСА_1 ; 
- копію детального плану території для індивідуальної житлової забудови в селі В.Дорошів (урочище «Жито») 1995 року у редакції до змін 05.03.2018 та у редакції чинній на 08.07.2010, у тому числі із відображенням в АДРЕСА_1 .
Вказані докази підтверджують те, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оспорюване рішення органом місцевого самоврядування на користь ОСОБА_3 повністю входить (накладається) на земельну ділянку належну відповідачу на підставі рішення №21 від 08.07.2010.
Суд першої інстанції належним чином не врахував, що даний судовий процес, оспорюване рішення є частиною спору із спадкодавцями відповідача ОСОБА_3 , із приводу якого судами уже ухвалювались судові рішення, учасником яких була також та сільська рада, які набрали законної сили по справі № 2- 307/11, якими встановлена правомірність рішення № 21 від 08.07.2010, наявність права власності у ОСОБА_1 щодо спірної ділянки. Оскаржуване рішення фактично поставив під сумнів судові рішення та встановлені ними обставини у справі №2-307/11, позбавивши позивача можливості реалізувати наявне у нього право власності, що підтверджене рішення суду.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотання Куликівської селищної ради про відкладення розгляду справи відхилено колегію суддів як безпідставне, тому неявка учасників , відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Великодорошівської сільської ради Жовківського району № 21 від 08.07.2010 передано у власність гр. ОСОБА_1 у відповідності до проекту відведення кварталу індивідуальної житлової забудови земельну ділянку площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . Згідно з п.5 цього рішення ОСОБА_1 приступити до використання земельної ділянки після одержання державного акту на право приватної власності на землю, його державної реєстрації та отримання будівельного паспорту на забудову земельної ділянки.
02.01.2018 ОСОБА_3 звернулася до Великодорошівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з детальним планом території для індивідуальної житлової забудови в АДРЕСА_2 , розробленого в 1995 році га зміненого рішенням Великодорошівської сільської ради № 6 від 05.03.2018.
Рішенням Великодорошівської сільської ради № 20 від 05.03.2018 гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення про державну реєстрацію права власності № 43795827 від 31.10.2018 Державний реєстратор Жовківської міської ради Жовківського району Львівської області Вненкевич Г.П. зареєструвала за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4622781000:01:005:0138 (запис про право власності № 28683321).
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач покликався на те, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку, є незаконним, оскільки передана їй у власність земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка передана позивачу відповідно до рішення Великодорошівської сільської ради Жовківського району № 21 від 08.07.2010.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю – це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.
Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
У постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства – без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка, що належить позивачу, та земельна ділянка, передана у власність відповідачці ОСОБА_3 .
У постанові Верховного Суду від 04.12.2022 у справі №619/2766/19, викладено висновок, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновки експерта у земельно-технічній експертизі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.09.2024 у справі № 686/27476/21.
Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивача на земельну ділянку.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.05.2023 у справі №515/1315/18.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем у порушення вимог процесуального права не виконано свого обов`язку в частині доказування порушеного права та не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_3 , накладається на земельну ділянку, надану йому рішенням Великодорошівської сільської ради № 21 від 08.07.2010.
Викопіювання з проектного плану – плану червоних ліній, схеми організації руху транспорту і пішоходів, на який покликається позивач, не є належним доказом на підтвердження стверджуваного позивачем факту накладення спірної земельної ділянки на передану йому земельну ділянку відповідно до Рішення Великодорошівської сільської ради № 21 від 08.07.2010.
Колегія суддів враховує, що ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05.12.2019 у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи накладаються земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10га, згода на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої була надана ОСОБА_3 згідно Рішення Великодорошівської сільської ради № 20 від 05.03.2018, та земельна ділянка, площею 0,13 га, за адресою: АДРЕСА_1 , передана у приватну власність ОСОБА_1 згідно Рішення Великодорошівської сільської ради № 21від 08.07.2010, якщо накладаються, то якою площею та конфігурацією, та чи можливо винести в натуру земельну ділянку ОСОБА_1 без накладення.
Для виконання вказаної експертизи на вимогу експерта відповідачка ОСОБА_3 надала необхідну технічну документацію на земельну ділянку, надану їй у власність, а Куликівська селищна рада надала копію детального плану території земельної ділянки для індивідуальної житлової забудови в с. Великий Дорошів в урочище «Жито».
Однак вказана експертиза залишилася без виконання у зв`язку з нездійсненням позивачем оплати вартості проведення експертизи.
Крім цього, на підтвердження позовних вимог, позивач не надав суду жодних доказів, на підставі яких можна було б ідентифікувати спірну земельну ділянку, визначити її фактичне місце розташування та конфігурацію.
З огляду на вказане колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено: 13.03.2026

Головуючий  

Судді