П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/34246/25 
Головуючий суддя 1-ої 
інстанції - Волошин С.В. 
Суддя-доповідач - Канигіна Т.С. 
01 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Кузьмишина В.М. Слободонюка М.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме просила: скасувати постанову про накладення стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5978572 від 20.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною шостою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 1020 грн, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що під час ознайомлення з постановою в пункті 7 вказаної постанови "До постанови додаються" позивачем було зроблено запис: "Додатки відсутні", а також у пункті 8 "Права за ст. 268 КУпАП позивачу не роз`яснено, скористатись допомогою адвоката позивачу відмовлено". Згодом копію оскаржуваної постанови серії ЕНА №5978572 від 20.10.2025 із супровідним листом №23253/41/21/3/02-2025 від 21.10.2025 позивачем отримано рекомендованим листом R067023080564, проте, отримана копія постанови відрізнялась від тієї, з якою позивач ознайомлювалась, зокрема, були відсутні зроблені записи у відповідних пунктах постанови.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2026 в задоволенні позову відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Мельничук В.А. від 20.10.2025, 20.10.2025 о 14:33 в м. Вінниця, вул. Гетьмана Мазепи (Чехова), 23, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснила зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 місце для стоянки з додатковою табличкою 7.17 "Інваліди" та позначена дорожньою розміткою 1.24.3, чим порушила п.8.4 (ґ) Правил Дорожнього руху України - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків.
Указаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень частини шостої статті 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020,00 грн.
Не погоджуючись з постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5978572 від 20.10.2025, позивач звернулась до суду з даним позовом.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оцінивши матеріали справи у їх сукупності, зокрема, ту обставину, що відповідачем надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП, суд констатує, що позивач порушила Правила дорожнього руху, оскільки в порушення п.8.4 "ґ" ПДР здійснила стоянку у зоні дії знаку 5.42.1 "місце для стоянки" із табличкою 7.17 "особи з інвалідністю" без документів, що підтверджують її інвалідність, а тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною та скасуванню не підлягає.
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, – ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Скаржник стверджує, зокрема, що суд першої інстанції не проаналізував належність та відповідність позначення місця для паркування "Особи з інвалідністю" із нормативними вимогами, не дослідив питання дотримання процедури винесення постанови, а також не надав належної оцінки порушенням права позивача на належний захист (зокрема, правничої допомоги). Натомість суд фактично ототожнив сам факт перебування транспортного засобу на відповідному місці із автоматичною наявністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому стверджує про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. 
Зазначає, що посилання скаржника на порушення його процесуальних прав є безпідставними, оскільки права, передбачені статтею 268 КУпАП, були дотримані, а розгляд справи здійснено у порядку, визначеному законом. Крім того, відповідно до частин другої та четвертої статті 258 КУпАП у справах даної категорії постанова може виноситися без складання протоколу.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху на всій території України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з пунктом 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема підпунктом "ґ" даного пункту передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Згідно із розділом 33 "Дорожні знаки" у главі 5 "Інформаційно-вказівні знаки" Правил дорожнього руху України визначено, що на знаках 5.42.1 і 5.42.2 може бути нанесене зменшене зображення табличок до дорожніх знаків 7.5.9, 7.6.1-7.6.7, 7.14, 7.17, 7.23, 7.28.1-7.28.4, що характеризують умови та спеціалізацію стоянки. При цьому літера "Р" може зміститися ліворуч.
Відповідно до пункту 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 03.12.2009 №1342, на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".
На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.
У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.
За зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знаку "Водій з інвалідністю" відповідальність передбачена частиною шостою статті 122 КУпАП.
Вимогами частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух", зокрема, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31 зазначеного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статтею 40 цього ж Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП). 
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Колегія суддів погоджується з указаним вище висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком 5.42.1 "місце для стоянки" із табличкою 7.17 "особи з інвалідністю", тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується відеозаписами з нагрудного відеореєстратора, а саме: відеозапис ID реєстратора 470742, наданий поліцейським Регуш В.М., та відеозапис ID реєстратора 473398, наданий поліцейським Мельничук В.А., позивачем – ОСОБА_1 порушено вимоги ПДР України та вчинено правопорушення, передбачене частиною шостою статті 122 КУпАП.
Наданими відеозаписами зафіксовано стоянку транспортного засобу, а саме: Hyundai Ioniq, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_1 , на майданчику для паркування транспортних засобів безпосередньо під знаком 5.42.1 "місце для стоянки" із табличкою 7.17 "особи з інвалідністю", під літерою "Р". 
Крім цього, відеозаписом ID реєстратора 473398, наданим поліцейським Мельничук В.А., зафіксовано процес безпосереднього розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці та винесення постанови за наслідками розгляду цієї справи.
При цьому на 10 хв. 20 с. вказаного відеозапису міститься інформація про те, що ОСОБА_1 просила накласти стягнення у вигляді попередження, однак згодом, проконсультувавшись з невідомою особою по телефону, змінила свою позицію та під час ознайомлення з оскаржуваною постановою в пункті 7 цієї постанови зробила наступні записи: "До постанови додаються" - запис: "Додатки відсутні"; у пункті 8 "Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУПАП мені роз`яснення" - "не ознайомлена"; "з постановою не згодна", "правовою допомогою не надали скористатися".
Водночас, відповідно до статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право користуватися правовою допомогою, а також заявляти клопотання з метою реалізації своїх процесуальних прав.
У даному випадку водій мав реальну можливість заявити клопотання про надання правової допомоги та реалізацію інших прав, передбачених законом, однак під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною шостою статті 122 КУпАП, таких клопотань, у тому числі щодо залучення адвоката, позивач не заявляла.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо відмови працівників поліції у наданні можливості скористатися правовою допомогою адвоката є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач порушила Правила дорожнього руху. Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.
VIІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Канигіна Т.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.   Слободонюк М.В.