Справа № 569/2797/26

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
17 березня 2026 року м. Рівне
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Головчак М.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №578761 від 29.01.2026, ОСОБА_1 , 29.01.2026, близько 20:56 год., в м. Рівне, вул. В`ячеслава Чорновола, 100, керував транспортним засобом марки Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці та сповільненість мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810 на місці зупинки транспортного засобу та проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 під час розгляду справи вказав, що 29.01.2026, ввечері, після роботи повертався додому власним автомобілем, та був зупинений працівниками патрульної поліції. В ході спілкування, працівники поліції сказали, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Даний факт він заперечив, оскільки через захворювання серцево судинної системи, яке він має тривалий час, виникли такі фізичні вади, як розлад координації дрібної моторики. Він хворіє тривалий час, симптоми які проявляються через хвилювання, добре розуміє. Він має інвалідність. Окрім цього, спиртного він не вживає, оскільки це йому протипоказано. 
Під час розгляду справи, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Іващенко І.І. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення заперечила, покликаючись на обставини, викладені у письмовому клопотанні про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Вказала, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння умисно не відмовлявся, оскільки мав незадовільний стан здоров`я, що підтверджується медичними документами. Внаслідок захворювань, він є особою з інвалідністю ІІІ групи, довічно. Також, у нього захворювання серцево – судинної системи, порушення кровообігу. Після зупинки працівниками поліції, ОСОБА_1 розхвилювався, сталась стресова ситуація, і через хронічну серцеву недостатність, внаслідок чого мозок недоотримує кисень, це призвело до розладів координації та дрібної моторики (тремтіння пальців). Працівники поліції дійшли помилкового висновку про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки в останнього стались прояви серцево судинного захворювання під впливом стресу. Через захворювання алкогольні напої він не вживає взагалі.
Дослідивши матеріали, приходжу до наступного висновку.
Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, є зокрема керування транспортними засобами особами в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
Отже, при наявності у особи яка керувала транспортним засобом ознак алкогольного/наркотичного сп`яніння, як і відмова такої особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За положенням ч.1 ст.266 КУпАП, оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.
Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння, регламентовано ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі - Інструкція №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок №1103).
Пунктом 4 Розділу 1 Інструкції №1452/73 визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння за такими ознаками як: запах алкоголю з рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук.
Згідно згаданого протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №578761 від 29.01.2026, працівники патрульної поліції зазначили що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці та сповільненість мови, однак запах алкоголю з порожнини рота, яка є ключовою ознакою алкогольного сп`яніння, у протоколі не зазначено. 
Вказані у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення ознаки сп`яніння, відносяться до фізичних проявів, які як доводить захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності виникли внаслідок хвилювання ОСОБА_1 через наявне у нього захворювання, хронічної серцевої недостатності. 
Надані копії медичних документів (епікризи, висновки) свідчать про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 , наявність у нього захворювань серцево – судинної системи.
Подія мала місце 29.01.2026.
У зв`язку з незадовільним станом здоров`я, ОСОБА_1 , звернувся до державного закладу КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР, за консультативним заключенням лікаря нарколога, рекомендовано консультацію психіатра. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У розумінні ст. 251 КУпАП, відеозапис є доказом у справі про адміністративне правопорушення, він має бути повним, вичерпно інформативним, на ньому повинно бути повністю зафіксована процедура за якою запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини адміністративного правопорушення, детально відновити послідовність подій.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, може мати місце лише тоді, коли водій, керуючи транспортним засобом із ознаками сп`яніння, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціально визначеному лікувальному закладі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , в силу погіршення фізичного стану, внаслідок незадовільного стану здоров`я через захворювання сурцево – судинної системи, могли мати місце фізичні вади (ознаки), такі як порушення координації рухів, порушення мови, які були оцінені працівниками патрульної поліції як ознаки алкогольного сп`яніння. 
Щодо ознаки «поведінка не відповідає обстановці», про яку працівники патрульної поліції зазначили у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зауважити, що така ознака означає дії особи, які є нелогічними, неадекватними.
З наявного в матеріалах справи відеозапису працівника патрульної поліції відносно водія вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, поведінка водія ОСОБА_1 цілком відповідала обстановці. З відеозапису вбачається. що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції про поганий стан здоров"я та погане самопочуття.
Отже, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, взагалі, не відмовлявся, відмова від проходження огляду була зумовлена незадовільним станом здоров`я, а не бажанням приховати стан сп`яніння. 
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30.09.2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. 
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях, в т.ч і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
У зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме особа, яка виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У рішенні по справі «Гефген проти Німеччини» Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.
Враховуючи вищенаведене, докази, які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відсутні, а відтак провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 283, 284 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Головчак М.М.