09.02.2026  Справа № 363/2164/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді          Олійник С.В.,
за участі секретаря        Поліщук Є.Д.,
позивача         ОСОБА_1 ,
представника позивача        ОСОБА_2 ,
представника відповідача      Зубчук О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

23 квітня 2026 року позивач звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідача про поділ майна подружжя та просить суд поділити майно, що є власністю подружжя, визнати за нею право власності на земельну ділянку, залишити відповідачу автомобіль у власності та стягнути грошову компенсацію з відповідача у розмірі 90420,00 гривень, стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона та відповідач одружились 10 липня 2009 року. Від шлюбу є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останнього часу подружжя фактично припинило спільне життя через різні погляди на побут, цінності та ведення сімейних справ. Кожен із подружжя живе окремо, шлюбні стосунки не підтримуються, спроби примирення не дали результату. Донька проживає з нею, її виховання та утримання здійснює самостійно, тоді як відповідач у повсякденному житті участі не бере. За час шлюбу подружжя придбало наступне майно: автомобіль «FORD EDGE» 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , яким користується відповідач, земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,072 га, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, якою вона користується та утримує. Позивач також мотивує вимогу виділення більшої частки майна тим, що вона фактично здійснює догляд та утримання неповнолітньої доньки, забезпечує її життєві потреби та утримує спільне майно за власний рахунок, у той час як відповідач не бере участі у догляді та витратах на дитину. Враховуючи це, вважає справедливим визначити грошову компенсацією за частку автомобіля 20% у розмірі 90 420,00 грн, при збереженні за ним права власності на автомобіль. Документи про право власності на спільно придбане у шлюбі майно оформлені на відповідача.
Процесуальні дії та рішення у справі.
25 квітня 2026 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху для усунення недоліків.
14 травня 2026 року після усунення недоліків ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.
19 червня 2025 року представником відповідача – адвокатом Зубчук О.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сторони одружились 10 липня 2009 року, у шлюбі народилась донька, шлюб розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 28 травня 2025 року. Під час розлучення сторони домовились про добровільний поділ майна. Позивач отримала готівку та вартість ремонтних робіт у квартирі, відповідач залишив за собою автомобіль «FORD EDGE» 2014 р.в. Відповідач забезпечував сім`ю, оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування, самостійно проводив ремонтні роботи, є волонтером Загону швидкого реагування Товариства Червоного Хреста України. Після розлучення вони визначили режим участі у вихованні доньки, яка наразі проживає з позивачем за домовленістю. Відповідач забезпечує дитину всім необхідним, підтримує її навчання та здоров`я, регулярно перераховує кошти на утримання доньки та надає готівку. Відповідач залишив за собою автомобіль, який використовується для його та волонтерських потреб, ринкова вартість на дату оцінки становить 410 000 грн, та земельну ділянку у Вишгородському районі, придбану ним у 2012 році за 117950 грн. Загальна вартість майна, що у його власності, є нижчою, ніж зазначає позивач. Відповідач просить поділити спільне майно, залишивши йому автомобіль та половину земельної ділянки, розподілити судові витрати між сторонами.
20 жовтня 2025 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.
Позиції учасників справи.
Позивач та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, звертаючи увагу, що все майно, набуте подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, а презумпція спільності діє автоматично, доки не доведено інше, причому відповідач не надав доказів придбання майна за особисті кошти та його цільового характеру, тоді як наявні обставини свідчать про спільне ведення господарства та використання майна в інтересах сім`ї і дитини. З урахуванням обов`язку враховувати найкращі інтереси дитини просили відступити від рівності часток, оскільки позивач фактично забезпечує утримання дитини, а відповідач не бере участі у щоденному забезпеченні. Оскільки автомобіль Ford Edge 2014 року є неподільною річчю та перебуває у користуванні відповідача, тому просили залишити його за відповідачем з виплатою часткової (20%) компенсації позивачу, земельну ділянку залишити за позивачем, а наявність у відповідача 4300 доларів США вважати підставою для збільшення частки позивача.
Представник відповідача просив суд частково задовольнити позов, врахувати, що грошові заощадження сім`ї під час перебування у шлюбі були розподілені на користь позивача, що вже фактично компенсує її частку у транспортному засобі Ford Edge 2014 року, який залишився за відповідачем. Земельну ділянку у с. Новосілки, с/т «Кедр-5», набуту під час шлюбу, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає рівному поділу. При цьому витрати позивача під час шлюбу не впливають на порядок поділу майна. Твердження позивача про утримання земельної ділянки лише нею та переважну участь у вихованні та утриманні дитини є безпідставними, оскільки відповідач регулярно бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, її навчанні та лікуванні. Наявність у позивача спільного проживання з іншим чоловіком до розірвання шлюбу суперечить інтересам дитини та не впливає на права сторін щодо спільного майна. Автомобіль Ford Edge 2014 року є неподільною річчю та перебуває у виключному користуванні відповідача. Представник відповідача просив суд визнати за позивачем 1/2 частини земельної ділянки, залишити за відповідачем автомобіль Ford Edge 2014 року, відмовити у решті позовних вимог, здійснити розподіл судових витрат.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 10 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 789.
Із свідоцтва про народження дитини встановлено, що у подружжя народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 травня 2025 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/6160/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 789, розірвано.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, встановлено, що 06 листопада 2012 року ОСОБА_3 купив земельну ділянку, загальною площею 0,072 га, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за адресою: в с. Новосілки, с/т «Кедр-5» Вишгородського району Київської області.
Із свідоцтва про реєстрацію автомобіля Ford Edge 2014 року, державний номер НОМЕР_1 встановлено, що автомобіль зареєстрований 15 травня 2021 року на ОСОБА_3 .
Із квитанцій позивача щодо оплати відпочинку дитини та комунальних платежів встановлено, що витрати здійснювалися позивачем.
Із банківських виписок та документів, наданих відповідачем встановлено, що відповідач регулярно забезпечував потреби дитини і позивачки, а також відповідач регулярно забезпечував оплату комунальних послуг, харчування, навчання та медичне обслуговування дитини.
Із консультаційного висновку щодо вартості земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,072 га (державний акт 1-КВ № 079407, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116) встановлено ринкову вартість ділянки у розмірі 579700,00 грн.
Із звіту про оцінку автомобіля Ford Edge 2014 року випуску ринкова вартість автомобіля становить 410 000,00 грн.
Застосовані норми права.
У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
В силу ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).
Як зазначено у ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
В силу ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 2).
За приписами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2).
У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3).
В силу ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч. 1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (ч. 2). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3).
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (абз. 1 п. 23).
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25).
Мотиви і висновки суду.
Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд виходить із того, що набуте подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно набуте або ким із них внесені грошові кошти, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на таке майно. За приписами статті 70 СК України частки подружжя у спільному майні є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або шлюбним договором, а відступ від принципу рівності часток можливий лише за наявності обставин, які мають істотне значення та належним чином доведені стороною, яка на них посилається. Відповідно до статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя з виплатою іншому грошової компенсації вартості його частки. Аналогічні правові підходи закріплені у статтях 368, 372 Цивільного кодексу України, якими визначено правовий режим спільної сумісної власності та порядок її поділу.Суд також враховує правові позиції, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, згідно з якими при вирішенні спорів про поділ майна необхідно встановлювати час і джерело його набуття, а також виходити з презумпції спільності майна подружжя, яка може бути спростована лише належними і допустимими доказами.
Судом встановлено, що у період з 10 липня 2009 року по 30 червня 2025 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Майно, а саме: автомобіль «FORD EDGE» 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , яким користується відповідач, та земельна ділянка у АДРЕСА_1 , площею 0,072 га, державний акт 1-КВ № 079407, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, набуте сторонами під час перебування у шлюбі.
Власником зазначеного майна є відповідач ОСОБА_3 . 
Отже, виходячи з приписів статті 60 СК України, спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Сторони не досягли домовленості щодо поділу спірного майна у позасудовому порядку. 
За таких обставин, на підставі частини першої статті 70 СК України, наявні підстави для поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, із визнанням за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна.
Відповідно до вимог ч. 3ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними та допустимими доказами довела, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки доказів, які б підтверджували належність майна до особистої власності відповідача, суду не надано, а домовленості про поділ майна чи шлюбного договору між сторонами не укладено, суд дійшов висновку про застосування загального принципу рівності часток та поділ спірного майна відповідно до вимог чинного законодавства.
Доводи відповідача щодо добровільного поділу майна під час розірвання шлюбу суд відхиляє, оскільки належних і допустимих доказів укладення між сторонами письмової домовленості або договору про поділ спільного майна матеріали справи не містять, а самі по собі пояснення сторони не можуть вважатися достатнім підтвердженням припинення права спільної сумісної власності. 
Суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності відступу від принципу рівності часток з мотивів переважної участі у вихованні та утриманні дитини, оскільки з наданих банківських документів та інших доказів вбачається, що відповідач також брав і продовжує брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, сплачував кошти на її утримання, навчання та лікування, що виключає наявність обставин, які відповідно до частини другої статті 70 СК України мають істотне значення для збільшення частки одного з подружжя. Квитанції позивача щодо оплати відпочинку дитини та комунальних послуг суд визнає належними доказами факту здійснення витрат, однак такі витрати не є підставою для зміни розміру часток у спільному майні, оскільки поділ здійснюється щодо наявного майна, а не витрачених під час шлюбу коштів.
Під час розгляду справи позивач стверджувала, що грошові кошти у сумі 9 300 доларів США були розділені між сторонами: 4 300 доларів США отримав відповідач, 700 доларів США – особисті кошти дитини (подарунки), 100 000 грн витрачено на відпочинок дитини, а 5 700 доларів США та 300 євро залишено їй. 
Водночас представник відповідача підтвердила, що відповідач не визнає отримання будь-якої частки цих коштів, посилаючись на те, що вони були використані виключно позивачкою. Суд встановив, що сторони не надали належних і допустимих доказів фактичного отримання або розподілу зазначених коштів. У зв`язку з цим суд не може враховувати спірні грошові суми як компенсацію за частку автомобіля Ford Edge 2014 року випуску, який залишається у користуванні відповідача.
Разом з тим суд враховує, що автомобіль є неподільною річчю та фактично перебуває у користуванні відповідача, а тому відповідно до статті 71 СК України та статті 372 ЦК України підлягає залишенню за ним із виплатою позивачу грошової компенсації вартості її 1/2 частки, розмір якої визначено виходячи з ринкової вартості транспортного засобу. 
Відповідно, при визначенні грошової компенсації за автомобіль суд виходить із ринкової вартості транспортного засобу, встановленої сторонами, без урахування спірних грошових сум, і залишає автомобіль у користуванні відповідача з виплатою позивачці 1/2 частки вартості автомобіля.
Земельна ділянка підлягає поділу шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину, що відповідає принципу рівності часток подружжя.
Суд також враховує, що під час розгляду справи жодна зі сторін не заперечувала визначену вартість спірного майна. Як позивач, так і відповідач не оспорювали ринкову вартість автомобіля Ford Edge 2014 року у розмірі 410 000,00 грн та земельної ділянки у розмірі 579 700,00 грн, не заявляли клопотань про проведення судової експертизи чи призначення повторної оцінки, у зв`язку з чим суд приймає зазначену сторонами вартість майна як погоджену та таку, що підлягає використанню при вирішенні спору та визначенні розміру грошової компенсації.
Таким чином, з урахуванням установлених фактичних обставин, вимог матеріального права, оцінки належності, допустимості та достовірності доказів, а також відсутності правових підстав для відступу від принципу рівності часток, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя з визнанням за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, залишенням автомобіля за відповідачем із виплатою грошової компенсації та відмовою у решті позовних вимог як необґрунтованих.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру таких вимог.
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9084,00 грн та 1 706,00 грн, загальна сума сплаченого судового збору становить 10790,00 грн, загальна вартість спірного майна — 989700,00 грн, при цьому позивач заявляла вимоги на майно вартістю 571 120,00 грн, а судом задоволено вимоги на суму 494850,00 грн, що становить 87% від заявлених позовних вимог (494850,00 грн х 100 % / 571120,00 грн), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 9 387,30 грн (10 790,00 грн х 87 % / 100).
Керуючись ст.ст. ст.ст. 258, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Поділити майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,072 га, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану за адресою: с. Новосілки, с/т «Кедр-5» Вишгородського району Київської області, та автомобіль Ford Edge 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,072 га, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за адресою: с. Новосілки, с/т «Кедр-5» Вишгородського району Київської області
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,072 га, кадастровий номер 3221886401:35:063:0116, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за адресою: с. Новосілки, с/т «Кедр-5» Вишгородського району Київської області.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину легкового транспортного засобу — автомобіля Ford Edge 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шляхом виплати грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя у розмірі 1/2 ринкової вартості транспортного засобу, у розмірі 205 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя у розмірі 205 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 387,30 грн.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя       С.В. Олійник