Справа № 570/5086/25 
Номер провадження 2/570/360/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року 

Рівненський районний суд Рівненської області в особі: 

судді Красовського О.О.  
з участю:
секретаря судових засідань Захарук Г.Л.
позивачки ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) 
представника позивачки адвоката Мацієвської І. (в режимі відеоконференції) 
представника відповідача адвоката Дробуш І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом  ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати алментів та стягнення додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

Позивачка просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача 64 566 грн. 50 коп. додаткових витрат на утримання дітей. Також просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 20 545 гривень 80 коп., та понесені судові витрати у розмірі 12150 грн. 
Представник відповідача подала відзив. Зазначає, що витрати, про які зазначає позивачка, не є додатковими витратами на утримання дітей в розумінні СК України. Щодо стягнення пені, то позов визнають. За наведеного просять суд частково задоволити позов, судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
10.11.2025 р. представник позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог. Просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача 88 096 грн. 50 коп. додаткових витрат на утримання дітей, пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 20545 гривень 80 коп., та понесені судові витрати у розмірі 12150 грн. 
19.11.2025 р. надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що додаткові витрати на дітей, про які зазначає представник позивачки і які просить стягнути з відповідача на користь позивачки, не є такими, а тому немає підстав для задоволення позову. 
03.12.2025 р. від представника позивачки надійшли додаткові пояснення у справі з клопотання про долучення письмових доказів. 
23.12.2025 р. від представника позивачки надійшли додаткові пояснення у справі з клопотання про долучення письмових доказів. 
26.02.2026 р. надійшли заперечення щодо долучення письмових доказів. 
02.03.2026 р. від представника позивачки надійшли додаткові пояснення у справі. 
26.03.2026 р. від представника позивачки надійшли додаткові пояснення у справі з клопотання про долучення письмових доказів.
Провадження у справі було відкрито 10.10.2025 р. за правилами спрощеного позовного провадження. 10.11.2025 р. суд ухвалив замінити судове засідання підготовчим судовим засіданням, оскільки поступили заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Надалі справа призначалася на 03.12.2025, 02.02.2026, 03.03.2026, 30.03.2026 р. 
Були заявлені клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, про долучення письмових доказів, про допит свідків, які судом задоволені. 

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, що у ньому викладені. Додала, що відвідування дітьми спортивних секцій, перебування в оздоровчому таборі позитивно на них впливає. Зазначає, що грошові кошти, які були перераховані дітям їх бабусею та тіткою – то був подарунок до свята, а не сплата аліментів. 
Представник позивачки позов підтримала. Пояснила, що 03.05.2022 року Рівненський районний суд Рівненської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття. 06.07.2022 року Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ відкрив виконавче провадження №69341237 з примусового виконання вказаного судового наказу. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем, станом на 01.10.2025 сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 20 545 гривень 80 коп. Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена частиною 1 статті 196 СК України. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів становить 230 189 гривень 96 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає неустойка (пеня) у розмірі 100 відсотків заборгованості - 20 545 гривень 80 коп. Щодо стягнення додаткових витрат на синів, то зазначає, що позивачка разом з дітьми проживає в Республіці Польща та утримує їх. Окрім витрат на утримання синів, позивачка несе значні витрати, що викликані особливими обставинами, а саме, розвитком здібностей дітей, їх лікуванням тощо. Добровільно брати участь у таких витратах чи компенсувати половину їх розміру після фактичного понесення відповідач не бажає. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 06.07.2021 року ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ «Сучасна освіта Рівне», що представляє торгову марку «Комп`ютерна академія ШАГ», щодо надання послуг з навчання старшому сину сторін ОСОБА_4 (далі – Договір). Відповідно до пункту 1.2 Договору, термін надання послуг складає 5 років. Відповідно до додатку №1 до Договору, вартість навчання за один рік становить 14 700 гривень. Половину вартості першого року навчання сина в академії в сумі 7 350 гривень було стягнуто з відповідача як додаткові витрати на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05.07.2025 року у справі №570/13342/22. За наступні 4 роки навчання (2022-2026), позивачка самостійно оплатила додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей сина в галузі комп`ютерних технологій, в сумі 58 800 гривень (14700х4). З грудня 2023 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на території Республіки Польща в Асоціації «Гладіус» відвідують заняття з таеквондо. 26.03.2024 позивачка за період навчання синів з таеквондо з 11.12.2023 по 01.03.2024 сплатила 796 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 7 880 гривень 40 коп. (796 х 9,9), 21.07.2025 за період навчання синів з таеквондо з 09.12.2024 по 01.05.2025 сплатила 1 576 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 17 966 гривень 40 коп. (1576 х 11,4), 23.09.2025 за період навчання синів з таеквондо з 09.12.2025 по 01.04.2026 сплатила 1 400 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 15 960 гривні (1400 х 11,4). 11.04.2025 позивачка сплатила вартість здачі аналізів для старшого сина перед змаганнями з таеквондо в сумі 416 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 4 492 гривні 80 коп. (416 х 10,8). 13.07.2024 сплатила вартість перебування старшого сина ОСОБА_6 у таборі для підлітків «regeneration Camp» протягом періоду з 07 по 13 липня 2024 року в сумі 700 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 7 280 гривень (700 х 10,4). 17.06.2025 сплатила вартість випускного костюму старшому сину ОСОБА_6 в сумі 1 148 злотих, що станом на момент оплати було еквівалентно 12 972 гривні 40 коп.(1148 х 11,3). 31.01.2025 сплатила онлайн-навчання синів в українському приватному ліцей «Личаківський» в сумі 3 781 гривня. Також сплатила за репетитора з англійської мови в сумі 3184 злотих (36297 грн.), за харчування сина ОСОБА_6 в школі 944 злотих (10716 грн.), тому позов просить задоволити. 
Відповідач на розгляд справи не з`явився. 
Представник відповідача позов визнала частково. Пояснила, що відповідач до червня 2025 року своєчасно сплачував аліменти у порядку та розмірах, визначених судовим наказом. Проте, у зв`язку з погіршенням матеріального стану відповідача, звільненням з роботи та необхідністю пошуку заробітку, з червня 2025 року він не мав фінансової можливості сплачувати аліменти. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем, станом на 01.10.2025 сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становила 20 545 гривень 80 коп. Однак позивач, позичивши кошти у своєї матері ОСОБА_7 , погасив заборгованість (станом на грудень 2025 року заборгованість відсутня) та продовжує щомісячно сплачувати аліменти, заборгованість станом на сьогодні теж відсутня. Позивачка отримувала грошові кошти від відповідача, які були перераховані з банківської картки рідної сестри відповідача ОСОБА_8 в 2023-2024 р.р. у сумі 14351 грн. 66 коп. Вказані перерахунки коштів були ініційовані відповідачем, оскільки на той момент він не мав технічної можливості самостійно здійснити банківську операцію, передав готівкові кошти для сестри, з метою аби вона перерахувала на банківську картку його дружини – позивачки. Також влітку 2024 року, коли діти приїжджали до України, в присутності рідної сестри відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , матір`ю відповідача, дітям було передано грошові кошти від батька в іноземній валюті (по 100 $ кожному з синів). Позивачка фактично жодного разу не обговорювала потреб дітей з батьком. Самостійно, без відома батька, визначала потреби дітей та не повідомляла про понесені нею щорічні витрати. Окрім того, усі заявлені позивачем витрати, не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), як це передбачено ст. 185 Сімейного кодексу України. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ні позовна заява, ні заява про збільшення позовних вимог не містять доводів позивачки щодо необхідності таких додаткових витрат на утримання дітей. Закон розмежовує поняття витрат на дитину, які покриваються за рахунок аліментів, та витрат на дитину, що обумовлені особливими обставинами. Так, позивачка зазначає необхідність часткової компенсації витрат за навчання сина ОСОБА_9 у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ». Стосовно особливостей дитини, в розумінні статті 185 Сімейного Кодексу, позивачка не надала доказів та не обґрунтувала у позовній заяві потребу у такому навчанні, не вказала особливості розвитку сина ОСОБА_9 . Аргументуючи свою позицію виключно ухваленим судовим рішенням 2022 року про стягнення витрат на дітей з відповідача, подальше навчання сина ОСОБА_9 у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ» позивачка з відповідачем не погоджувала, що теж суперечить нормам Сімейного Кодексу та ставить під сумнів потребу такого навчання. Довідка про результати навчання свідчить лише про виконання програми навчання, однак не стосується розвитку особливих здібностей їх сина. Позивачка також зазначає, що з грудня 2023 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на території Республіки Польща в Асоціації «Гладіус» відвідують заняття з таеквондо. Доказів того, що в контексті ст.185 Сімейного кодексу України такі додаткові витрати на дітей зумовлені особливостями їх розвитку, не надано. 
Стосовно костюма для сина, то витрачені кошти позивачкою на купівлю костюма не є додатковими витратами, викликаними особливими обставинами. Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною. Щодо оплати вартості перебування старшого сина ОСОБА_6 у таборі для підлітків «regeneration Camp» протягом періоду з 07 по 13 липня 2024 року. Як вбачається з підтверджуючих документів метою перебування у таборі була не потреба оздоровлення за приписами лікарів, а проведення дозвілля. Організатор табору – Християнський конференційний катехезичний – місійний організаційний комітет «Табір м. Оструда». Якщо мова йде про оздоровлення, доказів лише про понесення витрат на оздоровлення може бути недостатньо, доцільно подати докази про необхідність такого оздоровлення. Довідки медичних закладів, інші документи, які б підтверджували відповідний стан дитини, потреба в санаторно-курортному лікуванні та лікувально-оздоровча мета функціонування літнього табору в Республіка Польща - не підтверджена документально. Звертає увагу суду на тривалість перебування дітей в таборі – сім днів. Позивачка у позовній заяві не обґрунтувала необхідність такого платного оздоровлення дітей та не надала докази того, що таке оздоровлення було необхідним та здійснювалось в лікувальних цілях, та викликане станом здоров`я. Щодо оплати онлайн-навчання синів в українському приватному ліцеї «Личаківський», то зазначає, що в додатках міститься витяг зі Статуту приватного ліцею «Личаківський», однак жодним чином з боку позивачки не обґрунтовані особливі обставини щодо навчання в такому закладі з огляду на те, що діти одночасно навчаються в Котівській гімназії та польській школі, та про задоволення яких саме особливих потреб дітей йдеться. Мова йде лише про допомогу у підготовці дітей до атестації в Котівському ліцеї. Оплата послуг репетиторства не є додатковими витратами на утримання дітей, в контексті ст.185 СК України. Також Позивачем не надано жодних документів, які свідчили б про умови та особливості навчання дітей у Школі англійської мови «Ментор» (примірник договору про надання послуг Школою англійської мови «Ментор» не наданий Позивачем). Стосовно харчування, то позивачка не обґрунтовує вимоги щодо додаткових витрат на харчування дітей. В розумінні ст.185 СК України, такі витрати можуть бути компенсовані батьком дитини, якщо дитина потребує особливого харчування через свій стан здоров`я. Посилання представника позивача на правову позицію Верховного суду у справі 390/2379/24 є нерелевантними обставинам даної справи (в платіжних реквізитах має зазначатися, що кошти перераховувалися в рахунок погашення аліментних зобов`язань). Адже залучення свідків мало на меті підтвердити факт перерахування саме коштів відповідача з метою надання матеріальної допомоги дітям. Свідки підтвердили, що вони перераховували та передавали дітям кошти відповідача та й сама позивачка не заперечувала отримання коштів у 2023-2024 р.р. у сумі 14351 грн. 66 коп. та грошових коштів в іноземній валюті (по 100 $ кожному з синів відповідача). Беручи до уваги сплату заборгованості по аліментах та її погашення відповідачем включно станом на 01 грудня 2025 року, а також той факт, що така заборгованість спричинена звільненням відповідача з роботи, втратою доходу, відсутністю умислу відповідача на ухилення від сплати заборгованості за аліментами, просить відповідно до ст. 196 п.2 Сімейного кодексу України зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального стану платника аліментів. В решті позовних вимог – відмовити. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила, що перераховувала кошти, які їй надавав брат (відповідач у справі) на рахунок позивачки, і ці кошти були як аліменти. 
Свідок ОСОБА_11 надала суду показання про те, що відповідач втратив роботу, не мав доходів, у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Тому вона йому надала у борг 29000 грн. з метою погашення заборгованості. 

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та доведеність їх доказами, які оцінені судом кожен зокрема та всі разом у сукупності, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітніх дітей – синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Наразі позивачка з дітьми перебуває за межами України, в Республіці Польща. 
Позивачка надала суду письмові докази, згідно яких вона понесла витрати на: харчування дитини у школі, відвідування спортивної секції, онлайн-навчання синів в українському приватному ліцеї «Личаківський», навчання сина ОСОБА_9 у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ», перебування старшого сина ОСОБА_6 у таборі для підлітків «regeneration Camp» з 07 по 13 липня 2024 року, купівлю одягу, сплату за медичне обстеження сина перед спортивними змаганнями. 
Факт понесення позивачкою цих витрат не оспорюється представником відповідача, проте представником відповідачам зазначається, що ці витрати не є додатковими витратами на дітей. Відповідач не згідний відшкодувати позивачці 1/2 частину понесених позивачкою витрат які, як вона вважає, є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. 
03.05.2022 Рівненський районний суд Рівненської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з22.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття. 
06.07.2022 Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУ МЮ відкрив виконавче провадження №69341237 з примусового виконання вказаного судового наказу.
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01.10.2025 сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 20 545 гривень 80 коп.
На даний час заборгованість відсутня, про що пояснили представники сторін. 

Застосовані норми права.
Щодо положень ст. 185 СК України.
За положеннями частини 1 статті 185 СК України поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17, Постанові КЦС ВП від 13.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц зазначено, що «згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». 
Дана стаття закріплює правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до цієї норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. 
Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов ( постанова Верховного Суду у справі № 344/5315/18 від 09 вересня 2019 р., постанова Верховного Суду у справі № 521/16268/18 від 01 квітня 2020 року). 
Таким чином додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Щодо стягнення пені. 
Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. 
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Отже, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено наступне (ця постанова містить відступ від інших правових висновків): 
«Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Висновки суду.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Щодо застосування ст. 185 СК України. 
Ні позовна заява, ні заява про збільшення позовних вимог, ні пояснення позивачки та її представника не містять доводів щодо необхідності таких додаткових витрат на утримання дітей.
Суд звертає увагу, що закон розмежовує поняття витрат на дитину, які покриваються за рахунок аліментів та витрат на дитину, що обумовлені особливими обставинами. 
Позивачка зазначає необхідність часткової компенсації витрат за навчання сина ОСОБА_9 у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ». Стосовно особливостей дитини, в розумінні статті 185 Сімейного Кодексу, позивачка не надала доказів та не обґрунтувала у позовній заяві потребу у такому навчанні, не вказала особливості розвитку сина ОСОБА_9 . 
Позивачка та її представник аргументують свою позицію ухваленим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05.07.2022 року про стягнення додаткових витрат на дитину з відповідача у зв`язку з навчанням дитини у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ», і зазначають що це рішення суду має преюдиційне значення у справі, що розглядається. 
Проте суд не погоджується з позицією позивачки та її представника. 
Обставини, які враховувалися судом при ухваленні рішення у справі № 570/1342/22 не є тотожними обставинам, що мають місце у зазначеній цивільній справі.
Тому це рішення суду не має преюдиційного значення у справі № 570/5086/25. 
З грудня 2023 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на території Республіки Польща в Асоціації «Гладіус» відвідують заняття з таеквондо. Як з`ясувалось в судовому засіданні, діти відвідували спортивну секцію таеквон-до, а згодом – секцію кікбоксингу, що доводить, що мова йде лише про загальний фізичний розвиток, дозвілля дітей, а не розвиток особливих спортивних здібностей та наявність у дітей особливого хисту до спорту. Також така позиція підтверджена: постановою ВС від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц - відвідування спортивної секції … не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини; постановою ВС від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 - відвідування секцій та позашкільних закладів … колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ці витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. 
Придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами (постанова КЦС ВС від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17).
Щодо перебування сина ОСОБА_6 у таборі для підлітків «regeneration Camp» з 07 по 13 липня 2024 року. Як вбачається з письмових доказів, метою перебування у таборі була не потреба оздоровлення за приписами лікарів, а проведення дозвілля. Позивачка не надала довідки медичних закладів, інші документи, які б підтверджували відповідний стан дитини, що потребувала в санаторно-курортному лікуванні дитини саме у цьому таборі. 
Щодо оплати онлайн-навчання в українському приватному ліцеї «Личаківський». В постанові від 29 квітня 2022 року у справі №761/27222/20 ВС зазначив, що «установивши, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. Доводи касаційної скарги ОСОБА_1, поданої представником - адвокатом Бойком О.О. про те, що схильність дитини до поглибленого навчання та вивчення точних наук є позитивним фактом, який має враховуватися, як особлива обставина, що потребує додаткових матеріальних витрат, є необґрунтованими, оскільки підготовка до ЗНО, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять».
У цьому рішенні суд наголосив, що не можна перекладати на іншого з батьків витрати, які є поточними, але помилково трактуються як «додаткові».
Позивачкою не обґрунтовані особливі обставини, які зумовлюють навчання дітей у цьому закладі з огляду на те, що діти одночасно навчаються в Котівській гімназії та школі в Республіці Польща. Позивачкою не надано жодних документів, які свідчили б про умови та особливості навчання дітей у Школі англійської мови «Ментор». 
Оплата послуг репетиторства не є додатковими витратами на утримання дітей, в контексті ст.185 СК України. 
Стосовно харчування. 
Позивачка не обґрунтувала заявлені вимоги щодо додаткових витрат на харчування дітей. За загальним правилом, витрати на харчування дітей покриваються аліментами. В розумінні ст.185 СК України, витрати на харчування дітей можуть бути компенсовані батьком дитини, якщо дитина потребує особливого харчування через свій стан здоров`я. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №233/3518/17. Верховний Суд зазначив, що «…позивачем не доведено наявність і розмір додаткових витрат на харчування дитини у зв`язку з її хворобою, зокрема, різницю у вартості між звичайним і дієтичним харчуванням, а щоденне харчування дитини у такому випадку не може вважатись особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат з боку іншого з батьків у розумінні статті 185 СК України, оскільки такі витрати повинні покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду».
Тому у суду немає підстав для задоволення позову в цій частині. 

Щодо застосування ст. 196 СК України. 
Представник відповідача зазначила, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через втрату відповідачем роботи, а тому він перебував у скрутному становищі і не міг сплачувати аліменти. 
Проте належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не було надано. 
Показання свідків не можуть підтверджувати майновий стан особи. Розписка про отримання коштів у борг не може підтверджувати відсутність коштів у боржника для сплати ним аліментів, не свідчить про його скрутне становище. 
Тому у суду немає підстав як для зменшення неустойки (пені), так і відмови в її стягненні. 
За наведеного позов в частині стягнення 20 545 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до задоволення. 

Розподіл судових витрат.
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.
Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат, то судові витрати у виді судового збору повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави. 
Позов заявлявся на суму 108 641, 50 грн. (20545+88096,50). 
Позов був задоволений судом частково, на суму 20545 грн., тобто на 18,9%. 
Позов був поданий через систему «Електронний суд». 
Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру заявлених позовних вимог – 183 грн. 13 коп. (1211, 20 грн. х 0,8 х18,9%). 
Позивачка понесла судові витрати у сумі 2150 грн. (послуги перекладача, а.с. 29) та 10000 грн. за надання професійної правничої допомоги (а.с. 89), що складає 12150 грн. 
З відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру заявлених позовних вимог – 2296 грн. 35 коп. (12150 х18,9%). 

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в :

Позов  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати алментів та стягнення додаткових витрат - задоволити частвово. 

Стягнути з ОСОБА_3 на користь:

-ОСОБА_2 20 545 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 2296, 35 грн. судових витрат, а всього 22841 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок одна) грн. 35 коп.;

-на користь держави судовий збір: отримувач коштів - ГУК у м. Києві, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, сума – 183 грн. 13 коп. (судовий збір).

У задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт ID НОМЕР_1 , виданий 02.08.2018 року, орган 5624; зареєстрована: АДРЕСА_1 , місце проживання: Республіка Польща). 

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_2 ) 

Суддя Красовський О.О.