Справа № 452/4067/25 
Провадження № 1-кп/452/122/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року     м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
із участю: прокурора ОСОБА_3 
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження №12025142290000193 від 07.10.2025р. про обвинувачення: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ; українця; громадянина України, не працюючого; із середньо-спеціальною освітою; особи з інвалідністю ІІ групи, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, щодо якого 04.04.2025 року до суду скеровано обвинувальний акт за ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 321 КК України, -
- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 5 жовтня 2025 року о 14.30год неподалік житлового будинку №18 по вул. Коперніка у м. Самбір Львівської області на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_4 , умисно наніс їй один удар ногою в область лівої ноги, спричинивши їй легке тілесне ушкодження.
Судом проаналізовано показання обвинуваченого, позиції потерпілої та прокурора, захисника-адвоката, докази досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив легке тілесне ушкодження ОСОБА_4 ; кваліфікація дій за вказаною нормою Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність.
На підтвердження встановлених судом обставин вина особи вбачається із допитаного безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою винність у скоєнні кримінального правопорушення визнав та пояснив, що конфлікт виник через дії самої потерпілої ОСОБА_4 , котра його спровокувала; перед тим він мав суперечку з її дочкою ОСОБА_7 неподалік магазину «Метро», однак детально обставин не пам`ятає як і не пригадує безпосередньо того моменту, що наніс удар по нозі потерпілої; разом з тим у судовому засіданні просив вибачень у ОСОБА_4 , котра у свою чергу наполегливо підтримувала обвинувачення. 

Крім визнання своєї вини обвинуваченим за інкримінованою йому статтею Кримінального Закону, його вина у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.
Зокрема, із показань потерпілої вбачається, що відносини по суті раніше між ними були добросусідськими, але того дня у неділю 05.10.25р. їй якось зателефонувала дочка і повідомила, що неподалік магазину «Метро» її побив з невідомих причин ОСОБА_5 ; і тоді вже біля під`їзду її будинку обвинувачений вдарив рукою по голові та сильно копнув потерпілу ОСОБА_4 по нозі; вона вирішила викликати працівників поліції, бо ОСОБА_8 не зупиняв себе збуджено поводити; а оскільки обвинувачений у ОСОБА_4 одразу навіть пробачення не попросив, тому потерпіла просила суд обрати законне покарання для нього.
Допитана судом свідок ОСОБА_7 показала, що 05.10.25р. о 14.30год. її недалеко від дому побив обвинувачений і вона повідомила телефоном свою матір, тоді пішла додому помити лице від крові, а коли вийшла з під`їзду в АДРЕСА_2 , то в її присутності обвинувачений ОСОБА_5 безпричинно чіплявся до її матері, ображав нецензурними словами та копнув у ліву ногу, а та у свою чергу викликала поліцію та 07.10.25року написала про це заяву; сама свідок ОСОБА_7 у поліцію про вчинення стосовно неї неправомірних дій ОСОБА_9 не заявляла і не буде цього ініціювати, хоча такі конфлікти між ними носять систематичний характер.
Окрім наведеного вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України також підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:
-Заявою ОСОБА_4 від 07.10.2025р., в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_5 , котрий 05.10.2025р. по вул. Коперніка в м. Самбір побив її та спричинив ушкодження ноги та голови;
-Висновком експерта №152/25 від 08.10.2025р., - згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи в ОСОБА_4 виявлено синець на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки, який утворився від дії тупого предмету, можливо внаслідок удару ногою, міг виникнути 05.10.2025р., ймовірно при обставинах вказаних у «Постанові» і відноситься до легкого тілесного ушкодження. Об`єктивних судово-медичних даних, які б вказували на те, що вказаний синець, міг утворитися внаслідок падіння, немає.
Оцінюючи досліджені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному Законі, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають. Одночасно судом встановлено обставини у справі та з`ясовано позицію потерпілої, котра обвинувачення підтримала та не мала наміру примиритися із обвинуваченим, просила суд обрати покарання у рамках закону, однак таке суворе, що сприятиме усвідомленню обвинуваченим вчиненого ним проступку.
Аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків:
Суд не вбачає підстав не вірити свідченням потерпілої, нічим не спростованими, підтвердженими доказами зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що обвинувачений спричинив їй тілесне ушкодження.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак судимість його знята; на розгляді Самбірського міськрайонного суду є кримінальна справи про його обвинувачення за ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 321 КК України; особа перебуває на обліку в наркологічному кабінеті, на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, є людиною з інвалідністю ІІ групи; по місцю проживання скарг на нього не поступало.
Тому судом зазначене обвинувачення визнається доведеним внаслідок з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, - у результаті аналізу показань обвинуваченого та потерпілої у судовому засіданні, доказів досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_4 .
Призначаючи обвинуваченому покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого; також особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейне становище, обставини вчинення. 
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено не зважаючи на позицію захисника-адвоката, котра вважала, що її підзахисний щиро розкаявся та жалів з приводу вчиненого. Натомість суд із його пояснень та поведінки такого не вбачає, оскільки обвинувачений навіть у суді себе поводив не урівноважено, а в судовому засіданні хоча і визнавав нібито вину, але щиро вибачення у потерпілої не просив як і не показав суду усвідомлення свої неправомірних дій та не показав готовність понести покарання за вчинене. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
У відповідності до вимоги ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом ураховано окрім загальних засад такого, і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із позиціями обвинуваченого, сторони обвинувачення та показань потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання відповідно до тяжкості вчиненого; із урахуванням особи ОСОБА_5 , його поведінки під час та після вчиненого; поведінки самої потерпілої під час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідки та обставини вчиненого особою, - суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді штрафу, - що є тотожним позиції сторони обвинувачення. При цьому суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до наведеної вимоги Кримінального Закону визначена даним судовим рішенням міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; при цьому судом справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (постанова ВС від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18), - що має місце в даній ситуації при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального проступку.
Цивільного позову в установленому порядку не заявлено; запобіжний захід не застосовувався; витрати на залучення експерта відсутні; речових доказів по справі немає.
Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В: 
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50(п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот п`ятдесят) гривень. 
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому (ч. 15 ст. 615 КПК України). 

Суддя