ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/23/25  Номер провадження 22-ц/814/152/26	Головуючий у 1-й інстанції Малицька О. Л.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м. Полтави цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення з 13:37:39 до 13:53:55; дата складання повного текста судового рішення – 03 березня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Агро» про стягнення боргу за договором оренди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У січні 2025 року адвокат Ковтун М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди землі в сумі 11 486,04 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 листопада 2017 року між позивачкою і ТОВ «Альянс Агро» укладено договір б/н оренди належної позивачці земельної ділянки терміном до 31 січня 2025 року. Відповідно до умов договору орендна плата вноситься до 31 грудня кожного звітного року, а розмір орендної плати складає 11 486,04 грн. Всупереч умовам договору відповідач не сплатив орендну плату за 2024 рік. Таким чином, відповідач заборгував позивачці 11 486,04 грн.
Рішенням Пирятинського районного суду від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Ковтун М.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що, відмовляючи у позові, суд не врахував, що нормативна грошова оцінка землі з 2017 року змінювалася, відповідно, розмір орендної плати мав збільшуватися згідно п.8 договору оренди землі, тому позивачка вважала, що орендар виконує умови договору і закону та сплачує орендну плату з урахуванням індексів інфляції. До того ж позивачка не підписувала окрему письмову угоду про виплату орендної плати на умовах, відмінних, ніж передбачені п.10 договору оренди. 
Суд не звернув уваги на відсутність доказів сплати орендної плати за 2017 рік. 

У відзиві ТОВ «Альянс Агро», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.
Звертається увага, що п.11 договору оренди передбачено право орендаря виплачувати орендну плату наперед, при цьому договором не встановлена певна форма погодження між сторонами такого порядку виплат.
Надані у справу письмові докази – відомості про виплати орендної плати, видаткові касові ордери, підтверджують, що позивачка у період з 2018 по 2023 рік отримувала орендну плату у розмірі, що значно перевищує розмірі, визначений договором, отже позивачка погоджувалася на отримання виплат наперед.
З посиланням на норми ПК України, загальнодоступні відомості про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки (інформацію Держгеокадастру) стверджується, що базовий норматив у період 2018 – 2023 роки становив 1.0, тобто розмір орендної плати не змінювався і становив 11 486,06 грн; у 2024 році з урахуванням індексації (1,051%) розмір орендної плати мав становити 12 071,8 грн.
Враховуючи наведене, загальний розмір орендної плати за частину 2017 року і за 2018 – 2024 рік мав становити 82 844, 68 грн, тоді як позивачка за весь період (без 2024 року) фактично отримала орендну плату у сумі 102 300 грн, що перевищує зобов?язання за договором на 19 455,32 грн. 
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №056750 ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6017 га, кадастровий номер 5323881000:00:019:0002, що розташована на території колишньої Великокручанської сільської ради (а.с. 8).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.11.2017, за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка, кадастровий номер 5323881000:00:019:0002, загальною площею 3,6009 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).
03 листопада 2017 року між позивачкою і ТОВ «Альянс Агро» укладено договір оренди землі б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ТОВ «Альянс Агро» у довгострокове платне володіння і користування належну їй земельну ділянку (а.с. 10-13).
Згідно з п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 11 4860,36 грн.
Відповідно до п.7 договору він діє починаючи з дати державної реєстрації речового права оренди, з урахуванням ротації сільськогосподарських культур згідно з проектом землеустрою до 31.01.2025 року.
Пунктом 8 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій, відробітковій (роботи, послуги та інше), або натуральній формі (у вигляді сільськогосподарської продукції по цін не вище ринкової на момент розрахунку у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 11 486,04 грн.
Згідно з п.10 договору орендна плата вноситься у такі строки: щорічно до 31 грудня кожного звітного року.
Згідно розрахунку нарахувань та виплат за пай орендодавцю ОСОБА_1 за період з 2018 року по 2023 рік включно виплачувалася орендна плата в більшому розмірі, ніж того вимагав укладений договір оренди, в результаті чого загальна сума переплати становить 33383,80 грн (сума без відрахування належних до сплати податків та зборів) (а.с. 25-61).
Загальна сума, що належить до виплати за 2024 рік становить 11 486,04 грн (сума без відрахування належних до сплати податків та зборів). Отже, сума переплати за період з 2018 року по 2023 рік на 21 897,76 грн більша ніж сума, яка належала до виплати за 2024 рік.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що  ОСОБА_1 отримала переплату по договору оренди землі в 2018-2023 роках в сумі 33 383,80 грн (сума без відрахування належних до сплати податків та зборів), яка є більшою, ніж орендна плата за рік, обумовлена сторонами в договорі, а тому сума переплати включає в себе і орендну плату за 2024 рік.
Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди.
Із суті орендних зобов`язань така заборона також не випливає, так само як і зі звичаїв ділового обороту.
Позивач ОСОБА_1 , підписуючи договір оренди від 03 листопада 2017 року, була обізнана про розмір орендної плати, яка становила 11 486,04 грн в рік, і, отримуючи за період з 2018 року по 2023 рік орендну плату, сума якої значно перевищувала встановлену договором, не зверталася до відповідача з приводу надмірної виплати орендної плати, погоджувалася з її отриманням та не заперечувала проти нарахування орендної плати в такому розмірі.
Така поведінка позивачки упродовж шести років оцінена судом як її згода на виплату орендної плати наперед за майбутній період оренди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно статті 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України. 
Частиною першою статті 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Отже, плата за володіння і користування орендованою земельною ділянкою є обов`язковою умовою оренди землі.
Розмір орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначається умовами договору оренди землі (частина перша статті 15 ЗУ «Про оренду землі»).
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За нормами статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» праву орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати кореспондується обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 321/329/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 704/236/17), від 22 січня 2020 року (справа № 387/193/19), від 22 червня 2021 року (справа № 364/546/19) викладений такий висновок щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.»
У межах розгляду цієї справи ключовим спірним питанням є доведеність факту сплати орендарем коштів за користування земельною ділянкою у попередні роки (період з 2018 року по 2023 рік включно) у розмірі більшому, ніж було узгоджено сторонами у договорі, що призвело до переплати коштів, тобто сплати орендної плати за майбутні періоди користування. 
Відповідно до п.11 договору оренди (а.с.10 зворот) орендар має право за згодою орендодавця виплачувати орендну плату наперед за майбутні періоди. Форма і порядок надання такої згоди договором не встановлені.
Доводи апеляціної скарги про те, що у спірному періоді змінювалася нормативна грошова оцінка землі і, відповідно, мала зростати орендна плата, саме тому позивачка не сприймала отримання орендної плати у більшому розмірі, ніж визначено у договорі, як плату у рахунок майбутніх платежів, апеляційний суд визнає необгрунтованими, адже у позові заявлено про стягнення заборгованості за 2024 рік у сумі 11 486,04 грн, тобто у розмірі, встановленому п.5, п.8 договору оренди; у позові відсутні посилання зміну розміру орендної плати у зв?язку із зміною нормативної грошової оцінки землі.
На підтвердження своїх заперечень проти доводів відповідача позивачка та/чи її представник у суді першої інстанції не подали суду докази про збільшення нормативної грошової оцінки землі.
Долучені у справу відповідачем письмові докази (а.с.25-60) підтверджують ту обставину, що орендна плата виплачувалася позивачці у розмірі більшому, ніж визначений у договорі оренди, і, як правильно виснував суд першої інстанції, позивачка упродовж п?яти років не могла не усвідомлювати, що отримує орендну плату у більшому розмірі, і не висувала відповідачу заперечень проти отримання орендної плати у більшому розмірі.
Враховуючи підтверджений належними і допустимими доказами розмір переплати, не має істотного значення для правильного вирішення цього спору факт сплати орендної плати за частину 2017 року – договір укладений 03 листопада 2017 року. 
З огляду на фактичні обставини, встановлені у цій справі, і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2025 року залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо протягом тридцяти з дати виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов