КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 363/163/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3691/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Олійник С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю:
представника позивачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Ардобацьким Костянтином Геннадійовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

В С Т АНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму майнової шкоди завданої внаслідок введення в організм ін`єкційного препарату у розмірі 14 296,00 грн., моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19 липня 2023 року вона отримала косметологічну послугу - ін`єкцію препарату Hikari Meso-Coctail Eyes з метою тонізації шкіри під очима, яку виконала відповідач ОСОБА_3 . 
Після проведення процедури у позивачки виникли тяжкі ускладнення у вигляді набряку Квінке, алергічної реакції, а також подальші зміни зовнішності й стану здоров`я. 
Позивачка зазначала, що препарат було введено неналежним способом та з порушенням протоколу його застосування, у зв`язку з чим вона була змушена пройти численні медичні втручання й лікування, що підтверджується відповідними медичними документами. 
Разом з тим, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 їй завдано матеріальної шкоди на суму 14?296 грн., що складається з витрат на консультації лікарів, придбання препаратів та проведення процедур.
Окрім того, позивачка зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі, душевних стражданнях, психологічному дискомфорті, втраті можливості вести звичний спосіб життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для організації особистого та соціального побуту, яку оцінила в розмірі 300000 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 154771 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1540 грн. 05 коп. (т. 2, а.с. 189-196).
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем надано послуги з істотними недоліками, що у подальшому призвело до ушкодження здоров`я.
Щодо моральної шкоди вказує, що у матеріалах справи відсутній висновок за результатами проведення психологічної експертизи, яка б могла встановити реальність та глибину моральних страждань.
При цьому, щодо заявленого розміру моральної шкоди вважає, що позивачка у справі не надала жодних належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди, а саме: конкретних факторів, які вплинули на її психологічний та моральний стан; який її стан був до та після цього впливу; яких можливостей була позбавлена; у чому полягає її обмеження у вільному користуванні транспортним засобом; яким чином порушено ритм її життя (т. 2, а.с. 198-202). 
Представник відповідачки у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Представник позивачки у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до консультативного висновку спеціаліста клініки «Медікал Ком`юніті» ТОВ «Академія здоров`я та краси» лікаря ОСОБА_5 за консультацією звернулась косметолог, яка за згодою пацієнтки провела внутрішньодермальне введення препарату Hikari Meso-Coctail Eyes, який зареєстрований як засіб для зовнішнього застосування та не призначений для ін`єкцій. Із анамнезу встановлено, що введення препарату косметолог ОСОБА_3 підкріпила авторитетом компанії дистрибьютера. Наслідки після процедури не дали результати. Об'єктивно наявні папули, шкіра гіпермована, що може бути результатом алергічної реакції. За результатами обстеження УЗД здійснено висновок діагноз ICD ,M79,5 залишкове стороннє тіло м`яких тканин Олеома , що формується. Здійснено пунктування утворень за згоди косметолога та пацієнта через 2-3 доби , а саме 07.08.2025 року стан пацієнта покращився, об`єм утворень зменшився, сліди травматизації наявні після пост запальної еритеи. Рекомендовано механічне видалення аспірація вмісту утворення для запобігання олеоми, продовження лікування для евакуації вмісту та заходів реабілітації.
Згідно з наданим анамнезом та результатами ультразвукового дослідження, в місцях введення препарату візуалізувалися гіпоехогенні гетерогенні утворення без чітких меж на глибині 0,5-2,2 мм, які не розсмоктувалися самостійно та потребували медичного втручання.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого у серпні - жовтні 2023 року позивачці було проведено дев`ять процедур пункції та видалення вмісту утворень (01.08.2023, 02.08.2023, 05.08.2023, 23.08.2023, 09.09.2023, 15.09.2023, 20.09.2023, 29.09.2023, 17.10.2023), однак позитивного результату у вигляді повного усунення наслідків ін`єкції досягнуто не було.
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста лікаря ОСОБА_5 від 29.09.2023 встановлено діагноз МКХ-10 481 постзапальна еритема з тенденцією до пост запальної пігментації, з призначенням процедур та терапії
Згідно з висновками спеціалістів клініки «BOGOMOLETS» від 25.10.2023 та 20.12.2023, у позивачки встановлено діагноз: «постзапальна пігментація, телеангіектазії».
На підставі фотоматеріалів установлено, що після процедури у позивачки наявні стійкі зміни обличчя: набряки, папули.
Згідно з випискою КНП «Димерська центральна селищна лікарня» від 16.10.2023 року, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом нейроциркулярна дистонія, астеноневротичний синдром з приводу психоемоційних розладів, спричинених наслідками процедури.
Із наявних у матеріалах справи квитанцій та фіскальних чеків підтверджується, що позивачка понесла витрати на консультації лікарів, лікування та придбання лікарських засобів на суму (20.10.2023 - консультація лікаря дерматолога - 2900 грн, 20.12.2023 року консультація лікаря ФОП ОСОБА_7 - 950 грн, 921,50 грн на придбання ліків).
Із квитанцій на суму 1000 грн від 29.09.2023, 6000 грн. від 17.10.2023, 695 грн 22.12.2023, 729 грн від 22.12.2023 судом першої інстанції не встановлено призначення платежу.
Із фото та листування у застосунку вайбер позивачки і відповідачки встановлено, що відповідачка здійснила процедуру, намагалась допомогти в реабілітації після наслідків і ускладнень, викликаних даною процедурою.
Згідно з висновком експертного дослідження Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №043-33-2024 від 16.02.2024 при огляді у позивачки виявлено післяопераційні рубці, темно рожевого кольору, неспаяні з підлеглими тканинами, неправильної форми можуть відповідати терміну та обставинам вказаних освідуваною зазначені ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я - понад 6, але менше 21 доби.
Згідно з офіційною відповіддю Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2024, відповідачка ОСОБА_3 не отримувала ліцензії МОЗ на провадження господарської діяльності з медичної практики і станом на квітень 2024 року не зверталася із заявами про її отримання.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 20.09.2023 року відповідачка зареєструвалася як фізична особа-підприємець із видом діяльності «надання послуг перукарнями та салонами краси».
Відповідно до консультативного висновку медичного центру «Лазерхауз» від 29.07.2023 у позивачки діагностовано ускладнення після мезотерапії, рекомендовано курс лікувальних процедур.
Згідно з результатами УЗД м`яких тканин, проведеного 29.07.2023 в клініці «Oxford Medical», у ОСОБА_4 виявлено ознаки дрібної внутрішньошкірної анехогенної структури (акулової кістки) зліва.
З наданих платіжних інструкцій та квитанцій встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 у липні - серпні 2023 року здійснювала грошові перекази на користь позивачки ОСОБА_4 для часткового відшкодування вартості лікування на суму 2340 грн., 6000 грн.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до змісту ч.ч.3,4,6,7,10,11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.
Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).
Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
Таким чином, встановивши, що 19 липня 2023 року позивач ОСОБА_4 отримала косметологічну процедуру - ін`єкційне введення препарату Hikari Meso-Coctail Eyes, від ОСОБА_3 , яка не має ліцензії на провадження медичної практики та не зверталася по її отримання, а також те, що відповідно до медичних документів та висновків спеціалістів препарат був введений внутрішньодермально - способом, який не передбачений інструкцією, що, як наслідок, викликало у позивачки ускладнення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність позивачкою завдання їй відповідачкою матеріальної шкоди, адже причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та негативними наслідками для здоров`я позивачки доведено належними доказами: медичними висновками, фотоматеріалами, показаннями свідків, судово-медичним висновком.
Посилання апелянта як щодо відсутності його вини у заподіянні шкоди, так і щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та негативними наслідками для здоров`я позивачки, колегія суддів відхиляє, адже в процесі розгляду справи відповідачкою не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.
Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, факт часткового відшкодування відповідачкою вартості лікування позивачки у липні-серпні 2023 свідчить про визнання нею факту заподіяння шкоди та спробу усунути її наслідки. 
За вказаних обставин, а також встановивши, що згідно з наявними у матеріалах справи платіжними документами позивачкою підтверджено факт понесення нею витрат у загальному розмірі 4771 грн. 50 коп., суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки вказаної суми матеріальної шкоди, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Разом з тим, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 150000 грн. 00 коп., з огляду на наступне.
Так, положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Разом із цим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлюють фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
В п.78 рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Так, суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини, а саме тривалий фізичний біль і дискомфорт, яких зазнала позивачка внаслідок численних медичних втручань (у тому числі дев`яти пункцій), тривале лікування в різних клініках, наявність залишкових змін зовнішності у вигляді папул, рубців та пігментації в зоні обличчя, зокрема навколо очей; перенесений нервовий зрив, тривалий стан емоційного пригнічення, тривожність, стаціонарне психоемоційне лікування, психологічні страждання, зумовлені змінами зовнішності, зниженням самооцінки, обмеженням соціальної активності та втратою відчуття жіночої привабливості, а також соціальну ізоляцію, зокрема уникнення участі в житті власної дитини, з урахуванням принципів співмірності, розумності та справедливості, дійшов висновку, що справедливим може бути визначеного розмір відшкодування відповідачкою моральної шкоди позивачці у сумі 150?000 грн. 00 коп.
Виходячи з встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром, стягнутою судом першої інстанції суми на відшкодування моральної шкоди позивачці у розмірі 150 000 грн. 00 коп., адже на підтвердження завдання моральної шкоди саме у вказаному розмірі позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу.
При цьому, слід зауважити, що обгрунтування позовних вимог в частині відшкодування грунтувалося, серед іншого, на необхідності лікування та відновлення стану здоров`я.
У свою чергу, наведені аргументи за своєю правовою природою є вимогами, пов'язаними з матеріальною шкодою, спрямованими на компенсацію витрат на медичну реабілітацію, вони не можуть виступати виключною підставою для визначення розміру моральної шкоди.
Отже, виходячи із принципів розумності, справедливості і пропорційності, враховуючи, що відповідачкою не спростовано презумпцію її вини у настанні негативних наслідків щодо погіршення стану здоров`я позивачки внаслідок її недобросовісної роботи та завданою позивачці шкоди, враховуючи при цьому фактичне визнання вини внаслідок часткового відшкодування шкоди, тобто її дієву поведінку щодо усунення наслідків своїх дій, попередні відносини між сторонами (неодноразове користування позивачкою послугами відповідачки), колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди повинен бути зменшений до достатнього, необхідного та розумного розміру у сумі 5000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. 
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідачки та зміни судового рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, та, як наслідок, зміни загальної суми стягнення майнової та моральної шкоди з 154771 грн. 50 коп. до 9777 грн. 50 коп. (4777,50 грн. матеріальна шкода + 5000,00 грн. моральна шкода). В іншій частині ухвалене судом першої інстанції є законним і обгрунтованим, і скасуванню чи зміні не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Ардобацьким Костянтином Геннадійовичем, - задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди з 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. до 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп., вказавши відповідно загальну суму майнової та моральної шкоди у розмірі 9777 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 50 коп. 
В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року - залишити без змін.

Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 17 березня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва 

О.В. Кафідова