Справа № 127/12515/25
Провадження № 2-др/127/8/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Путіліна Євгена Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2026 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Під час розгляду даної справи, до закінчення судових дебатів, представником позивача адвокатом Путіліним Є.В. було повідомлено про те, що докази в підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу будуть надані додатково.
27.01.2026 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Путілін Є.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення по даній справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7000,00 грн, додано відповідні докази.
Представник позивача адвокат Путілін Є.В. в судове засідання не з`явився, проте надав заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду повідомлялась належним чином. ЇЇ представник адвокат Чернілевська Р.В. подала заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що сторона Відповідача із заявленими вимогами про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково не погоджується, вважає їх необґрунтованими та завищеними, а також такими, що не є співмірними із складністю справи. У даному випадку судова практика у вирішенні спадкових спорів є сталою, виключних обставин у справі, що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та заяви про зміну предмету позову судом в процесі розгляду справи не встановлено.
Крім того, у Детальному описі робіт представник Позивача значну увагу приділяє написанню таких процесуальних документів, як клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, заяв про проведення засідання без участі, заяви про ухвалення додаткового судового рішення, про видачу копії судового рішення
Проте, варто зазначити, що написання таких процесуальних документів з огляду на їх обсяг та незначну складність не потребує значної кількості робочого часу адвоката, який є фахівцем у галузі права, як і не потребує додаткового вивчення положень судової практики чи норм законодавства. 
Отже, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, та виходячи з конкретних обставин справи, зважаючи на той факт, що судова практика у вирішенні спадкових спорів є сталою, виходячи із засад розумності та справедливості, сторона Відповідача вважає, що стягненню підлягає 2 000 (дві тисячі) грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та долучені до неї докази, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2026 позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: 
- 1/6 частки від належної померлому 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 71,5 кв.м. 
- 1/6 частку від 57/100 часток нежитлового вбудованого приміщення №183, що складає площу 167,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_2 ;
- 1/6 частку від 1/50 частки цокольного поверху (приміщення №1-№7) загальною площею 133,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_3 ; 
- 1/6 частку квартири АДРЕСА_4 загальною площею 36,6 кв.м.; 
- 1/6 частку транспортного засобу MERSEDES-BENZ GLE 300D 2022 року випуску. дата реєстрації 07.01.2023 р.
Під час розгляду даної справи, до закінчення судових дебатів, представником позивача адвокатом Путіліним Є.В. було повідомлено про те, що докази в підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу будуть надані додатково.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідна заява з наданням доказів понесення позивачем вказаних судових витрат була подана до суду 27.01.2026, про що свідчить відмітка штампу канцелярії Вінницького міського суду, тобто в межах встановленого строку.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи вимоги, викладені в заяві, представник позивача просить вирішити питання про судові витрати.
З наданої копії договору про надання правничої допомоги №37 від 18.04.2025, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Путіліним Є.В., встановлено, що розмір гонорару визначається за угодою сторін у розмірі співмірному складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи шляхом підписання акту виконаних робіт з розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за одну годину роботи адвоката. Замовник сплачує аванс у розмірі 5000 грн.
Відповідно до детального опису робіт №ПЄ-00001 від 27.01.2026 здачі-прийняття робіт (надання послуг), адвокат Путілін Є.В. склав цей опис про те, що ним були проведені роботи (надані послуги) надання правничої допомоги згідно договору №37 від 18.04.2025
Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ становить 7000 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №270106 від 27.01.2026 ОСОБА_1 сплатила Адвокату Путіліну Є.В. 7000 грн згідно договору №37 від 18.04.2225 та детального опису робіт від 27.01.2026.
Суд враховує, що представлені представником позивача вищевказані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відтак, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20 травня 2020 року у справі №154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі №712/1720/19.
Підставою для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами представник відповідача зазначає неспівмірність із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Суд не погоджується з тим, що заявлений розмір витрат є завищеним за мотивів, наведених представником відповідача у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Окрім того, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не містить обґрунтування того чому саме до 2000,00 грн підлягають зменшенню заявлені до компенсації судові витрати позивача.
Поряд із цим, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином суд зазначає, що доводи представника відповідача про те, що заявлений до компенсації розмір судових витрат (витрат на оплату правничої допомоги) підлягає зменшенню до 2000,00 грн є необґрунтованими.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складають 7000,00 грн, суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Надані представником позивача документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .
Повний текст рішення складено 20.02.2026.

Суддя           О.О. Жмудь