ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/4950/25 пров. № А/857/27963/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року (суддя – Крутько О.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/4950/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року із урахуванням раніше виплачених сум; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування вимог абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні позивачу, індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням вимог абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, з розрахунку 1974,22 грн. щомісячно (за 57 повних місяців); 5) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації. 
Відповідач військова частина НОМЕР_1 подав до суду першої інстанції заяву про заміну первісного відповідача військову частину НОМЕР_1 належним відповідачем - військовою частиною НОМЕР_2 . 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць). Зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць). Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року із застосуванням щомісячної індексації-різниці відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з фіксованої величини 1974,22 грн., що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що «припинено юридичну особу військову частину НОМЕР_2 » не відповідає ані обставинам справи, ані чинному законодавству. Зокрема, згідно ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Крім цього не відповідає обставинам справи твердження суду першої інстанції про те, що позивач звертався до відповідача Військової частини НОМЕР_1 зі заявою надати йому довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження військової служби». Вказує апелянт на те, що позивач звертався не до відповідача, а до військової частини НОМЕР_2 , яка не є відповідачем та не приймає участі в розгляді справи. При цьому, суд першої інстанції проігнорував заяву про заміну відповідача та навіть не згадав її в описовій частині рішення. Наголошує апелянт на тому, що позивач у військовій частини НОМЕР_1 не служив та грошове забезпечення не отримував, а тому відсутні обставини за яких військова частини НОМЕР_1 проявила протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення. Також вказує апелянт на те, що Порядок № 1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди, а посилання позивача на визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення – січень 2008 року є безпідставним. За таких обставин, вважає апелянт, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №380/4950/25 від 04.06.2025 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.03.2023 №65, виключений зі списків особового складу частини і знятий з усіх видів забезпечення 06 березня 2023 року (а.с.10). 
Також встановлено, що 14.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 зі заявою, в якій просив виготовити та надати довідки щодо сум грошового забезпечення, виплаченої заявнику індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по день виключення зі списків особового складу військової частини. Також просив заявник перерахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день виключення зі списків особового складу військової частини, із врахуванням абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку №1078 (а.с.16). 
За результатами розгляду цієї заяви від 14.11.2024 Військова частина НОМЕР_2 листом від 20.12.2024 надала позивачу бланки особового рахунку працівника та картки особового рахунку військовослужбовця, згідно яких позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосованням липень 2015 року як базовий місяць та у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 не було нараховано та виплачено індексацію-різниці грошового забезпечення (а.с.17, 18-20). 
Не погоджуючись з виплаченим розміром індексації грошового забезпечення у періоди з 01.01.2016 по 31.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частин третя статті 9 Закон України №2011-XII). 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII). 
Відповідно до статті 2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. 
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-XII). 
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII). 
Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV “Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення”. 
Відповідно до п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. 
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. 
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. 
Відповідно до п.5 Порядку №1078 (у редакції, яка діяла до 15.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. 
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 1013 від 09.12.2015 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів” (далі Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015 істотно змінився порядок індексації заробітної плати, зокрема, якщо раніше базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для індексації вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, стипендій, пенсій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування чи у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів, то після прийняття Постанови № 1013, місяцем підвищення став місяць, у якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціальним страхуванням. 
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. 
З набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців. 
Таким чином, визначення базового місяця з 01.12.2015 залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року. 
Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації не відбувалося. 
У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. 
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки. 
Враховуючи вищенаведене, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. Тому роботодавцю (військовій частині) належало вирішити питання, чи має військовослужбовець право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що являється протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року. 
Також, суд першої інстанції виходив з того, що являється протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування вимог абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні позивачу, індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням вимог абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, з розрахунку 1974,22 грн. щомісячно (за 57 повних місяців). 
Крім цього, суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації. 
Однак, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що належним відповідачем у справі є саме Військова частина НОМЕР_1 , з урахуванням наступного. 
Так, згідно наказу голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №434 від 08.11.2024, зокрема, наказано: припинити юридичну особу – військову частину НОМЕР_2 , реорганізувавши її шляхом приєднання до військової частини НОМЕР_1 ; визначити військову частину НОМЕР_1 правонаступником усіх прав та обов`язків військової частини НОМЕР_2 (а.с.11). 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно ч.5 ст.104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення визначено ст.107 ЦК України, відповідно до якої після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами». 
Частиною 15 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) розподільчого балансу - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу; 3) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення, злиття або приєднання; 4) довідка архівної установи щодо прийняття правонаступником документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу або злиття; 4-1) довідка юридичної особи - правонаступника про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання; 5) документи для державної реєстрації створення юридичної особи, визначені частиною першою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення; 6) документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання. 
Як уже зазначалося вище пунктом 1 Наказу Голови Адміністрації ДССТ №434 від 08.11.2024 наказано: «припинити юридичну особу - військову частину НОМЕР_2 , ідентифікаційний код юридичної особи – НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), реорганізувавши її шляхом приєднання до військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ). 
Згідно абзацу 10 пункту 5 Наказу №434 від 08.11.2024, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог скласти передавальний акт та подати його на затвердження в установленому порядку. 
В абзаці 11 пункту 5 Наказу №434 від 08.11.2024 зазначено, що після затвердження передавального акту забезпечити подання документів, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», до органів, які здійснили реєстрацію військової частини НОМЕР_2 , для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті приєднання. 
Таким чином, у Наказі №434 від 08.11.2024 чітко визначено момент переходу прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, до її правонаступника. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення правонаступника у внутрішніх наказах Міноборони не означає автоматичного переходу цивільних зобов`язань до моменту ліквідації попередньої військової частини як юридичної особи. 
В матеріалах справи відсутній відповідний передавальний акт, підписаний комісією з припинення юридичної особи - військової частини НОМЕР_2 та затверджений Адміністрацією ДССТ в особі Голови Адміністрації. 
Крім цього, юридична особа вважається припиненою лише з дати внесення відповідного запису до реєстру, тому доки Військова частина НОМЕР_2 не припинена юридично, її права та обов`язки (зокрема щодо виплати індексації) не переходять до Військової частини НОМЕР_1 , навіть якщо є наказ про реорганізацію. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про перехід прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється - Військової частини НОМЕР_2 , до її правонаступника - Військової частини НОМЕР_1 . 
При цьому, з матеріалів справи видно, що 29.03.2025 відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 було подано до суду першої інстанції заяву про заміну відповідача, яка зареєстрована в суді першої інстанції - 31.03.2025, однак безпідставно залишена поза увагою. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково зазначено, що позивач звернувся до відповідача Військової частини НОМЕР_1 з заявою надати йому довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження військової служби, оскільки, як видно з матеріалів справи, позивач з заявою від 14.11.2024 про надання довідок щодо сум грошового забезпечення та про перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення звертався до Військової частини НОМЕР_2 на що отримав відповідь від 20.12.2024 саме із Військової частини НОМЕР_2 , яка не є відповідачем та не приймає участі в розгляді справи. 
Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача. 
Згідно ч.3 та ч.4 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. 
Отже, наведеною нормою встановлено можливість заміни неналежного відповідача виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Враховуючи те, що суд першої інстанції за правилами статті 48 КАС України не встановив належного відповідача, заміну первинного відповідача на належного не здійснив та, враховуючи відсутність в суду апеляційної інстанції повноважень здійснити заміну відповідача, підстави для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача, відсутні. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 19 квітня 2022 року в справі № 400/3989/19, відповідно до якої належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. 
Водночас, колегія суддів роз`яснює, що вказані обставини не позбавляють позивача можливості з метою захисту своїх прав звернутися з позовом до належного відповідача - військової частини НОМЕР_2 . 
Згідно відомостей ЄДРЮОФОПГФ станом на 23.04.2026 військова частина НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) перебуває в стані припинення і до Реєстру не внесено відомостей про припинення юридичної особи. 
Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року підлягає скасуванню, з наведених вище мотивів та прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 
Таким чином, являються обгрунтованими відповідні доводи апеляційної скарги відповідача. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задоволити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в адміністративній справі №380/4950/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. М. Шевчук