ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/2228/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі (суддя Горохов І.С.) повний текст рішення складено 13.10.2025
за позовом Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя
до відповідача Громадської організації «Запорізька обласна організація фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України», м. Запоріжжя
про стягнення 116 147,51 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

21.07.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» (далі – позивач або Концерн «МТМ») до відповідача Громадської організації «Запорізька обласна організація фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» (далі – відповідач або Запорізька ОО ФСТ «Динамо» України») про стягнення суми грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 116 147,51 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі позов задоволено частково. Стягнуто з Запорізької ОО ФСТ «Динамо» України» на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії за договором № 81025881 з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії від 23.03.2021 за період з 01.06.2022 по 31.12.2022 в сумі 70 982,45 грн. В частині стягнення заборгованості в сумі 45 165,06 грн відмовлено. Стягнуто з Запорізької ОО ФСТ «Динамо» України» на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 1 480,43 грн. 

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Концерн «МТМ» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) і просить: скасувати оскаржуване рішення по справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; здійснити розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована незгодою позивача з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про припинення дії договору постачання теплової енергії 31.12.2022. 
На думку апелянта, листи відповідача про небажання розпочинати опалювальний сезон або прохання відключити будівлю не можуть вважатися розірванням договору, оскільки відповідно до законодавства та Порядку № 169 відключення від мереж централізованого опалення і, відповідно, припинення договірних відносин можливе лише після проведення процедури відключення та складання і підписання відповідного акта. Такий акт був підписаний лише 31.05.2023, тому саме до цієї дати договір залишався чинним, а нарахування плати за умовно-постійним тарифом за період з 01.06.2022 по 31.05.2023 є правомірним.
Позивач зазначає, що надав суду всі необхідні докази чинності договору до моменту підписання акта відключення, однак суд першої інстанції їх належним чином не оцінив, фактично порушив принцип змагальності та дійшов висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи. 
У зв`язку з викладеним апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 45 165,06 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі і стягнення всієї заборгованості у сумі 116 147,51 грн разом із судовими витратами.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними. 
На думку відповідача, суд правильно встановив, що договір про постачання теплової енергії фактично припинився 31.12.2022, оскільки відповідач завчасно повідомив позивача про намір не розпочинати опалювальний сезон 2022– 2023 років та про припинення отримання послуг, а подальше листування та дії сторін свідчили про волевиявлення щодо припинення договірних відносин. 
Відповідач заперечує твердження позивача про те, що договір міг бути розірваний лише після підписання акта відключення відповідно до Порядку № 169, зазначаючи, що такі положення не є імперативними і не обмежують сторони у праві припинити договірні відносини на підставі принципу свободи договору. 
Також відповідач наголошує, що ще 31.10.2022 було фактично припинено подачу теплової енергії до будівлі, а у січні 2023 року компетентною комісією органу місцевого самоврядування було надано дозвіл на відключення будівлі від централізованого опалення, про що позивач був обізнаний. Тому проведення технічних робіт з відключення лише у травні 2023 року не може змінювати факту припинення договірних відносин з 31.12.2022. Крім того, відповідач заперечує твердження позивача про порушення принципу змагальності, оскільки у відзиві на позовну заяву він прямо заявляв про припинення договірних відносин і надавав відповідні докази. 
Додатково відповідач звертає увагу на неправомірність частини нарахувань позивача через невідповідність показників теплового навантаження умовам договору та незаконність підвищення тарифів на теплову енергію під час воєнного стану, що суперечить законодавчому мораторію та відбулося без укладення сторонами додаткової угоди про зміну тарифу. 
Водночас відповідач зазначає, що суд першої інстанції помилково врахував здійснену у серпні 2023 року оплату 5 536,69 грн як погашення заборгованості за період 2023 року, тоді як ця сума мала бути віднесена на борг, який виник до припинення дії договору, у зв`язку з чим розмір заборгованості за період до 31.12.2022 має становити 65 445,76 грн. 
Відповідач просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення, визначивши суму боргу 65 445,76 грн, а також стягнути з позивача судові витрати.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд першої інстанції встановив, що 23.03.2021 між Концерном «МТМ» (виконавець, позивач у справі) та Запорізькою ОО ФСТ «Динамо» України» (споживач, відповідач у справі) укладено договір № 81025881 про надання послуг з постачання теплової енергії. 
За умовами договору виконавець зобов`язувався надавати споживачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення за кодом ДК 021:2015-09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція», а споживач – своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані послуги. 
Об`єктом теплопостачання визначено будівлю відповідача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 113, з опалювальною площею 3631,80 кв.м, обладнану вузлом комерційного обліку теплової енергії ULTRAHEAT T550/UH50 № 67212149. Договір передбачав безперервне надання послуг (крім випадків, визначених законом), щомісячний розрахунковий період та оплату послуг не пізніше останнього дня місяця, наступного за розрахунковим.
Вартість послуг визначалася на підставі встановлених тарифів на теплову енергію, які могли складатися з умовно-змінної та умовно-постійної частин. Початковий тариф для потреб бюджетних установ становив 1518,11 грн/Гкал (з ПДВ). 
Загальна сума договору складала 395 179,21 грн, з яких у 2021 році 85 000,00 грн передбачалися в межах бюджетних асигнувань, а 310 179,21 грн – за рахунок власних коштів. 
Договір набрав чинності з моменту підписання та діяв до 31.12.2021, при цьому сторони погодили, що його умови застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2021. Припинення дії договору не звільняло сторони від виконання невиконаних зобов`язань.
Додатковою угодою № 1 сторони внесли зміни до договору у зв`язку зі зміною тарифів на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 374. У новій редакції було визначено обсяг постачання теплової енергії 147,652989 Гкал та встановлено двоставковий тариф:
- з 01.01.2021 по 10.10.2021 – 1518,11 грн/Гкал (з ПДВ);
- з 01.11.2021 по 30.11.2021 – 3097,56 грн/Гкал (умовно-змінна частина) та 82 603,15 грн/Гкал/год (умовно-постійна частина);
- з 01.12.2021 по 31.12.2021 – 4910,97 грн/Гкал (умовно-змінна частина) та 67 676,64 грн/Гкал/год (умовно-постійна частина).
У подальшому між сторонами відбувалося листування щодо припинення отримання послуг теплопостачання. 
Листом від 31.08.2022 № 40 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з воєнним станом та відсутністю коштів не планує розпочинати опалювальний сезон 2022– 2023 років. 
У відповіді від 22.09.2022 № 4515/44-6306 позивач роз`яснив порядок застосування двоставкового тарифу та зазначив, що для припинення нарахування необхідно перекрити засувки на межі балансової належності зі складанням відповідного акту.
17.10.2022 відповідач звернувся до позивача з проханням направити фахівців для перекриття та опломбування засувок. 
31.10.2022 комісією позивача складено акт про припинення подачі теплової енергії, згідно з яким систему опалення будівлі за адресою вул. Північне шосе, 113 було перекрито, а засувки опломбовано пломбами Т1 № R29743529 та Т2 № 29743556.
Надалі листом від 30.12.2022 № 73 відповідач просив позивача відключити будівлю від системи централізованого опалення, посилаючись на розірвання договору. 
Позивач у відповіді від 11.01.2023 № 253/43 повідомив про необхідність дотримання процедури відключення відповідно до наказу Мінрегіону від 26.07.2019 № 169, а також зазначив, що відключення можливе лише в міжопалювальний період за рішенням відповідної комісії органу місцевого самоврядування.
30.01.2023 на засіданні постійно діючої комісії з питань відключення споживачів від систем централізованого опалення (протокол № 15) було розглянуто заяву відповідача та надано дозвіл на відключення нежитлової будівлі за адресою вул. Північне шосе, 113 від централізованого опалення з можливістю облаштування індивідуальної або автономної системи опалення. Після цього відповідач звернувся до позивача листами від 17.03.2023 № 15 та 15.05.2023 № 28 з проханням направити фахівців для виконання робіт з відключення.
30.05.2023 комісією позивача складено ще один акт про припинення подачі теплової енергії, яким зафіксовано виконання оглядового розриву трубопроводів у ТК-71, а також показники вузла обліку Ultraheat T550/UH50 № 67212149 (2499,49 ГДж; 37 928,52 мі; Т1=17°С, Т2=17°С; 92 153 год).
Надалі сторони листувалися щодо нарахування платежів. 
Листом від 06.10.2023 № 53 відповідач просив роз`яснити підстави нарахування плати за умовно-постійну частину тарифу за період листопад 2021 – травень 2023, а також щодо зміни тарифів. 
У відповіді від 19.10.2023 № 5888/42-12370 позивач пояснив порядок нарахування та зазначив, що зміна тарифів була зумовлена підвищенням ціни природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209.
Суд встановив, що з червня 2022 року по травень 2023 року позивач щомісячно виставляв відповідачу рахунки за послуги з постачання теплової енергії за умовно-постійною частиною тарифу у сумі 10 140,35 грн кожний, що загалом становило 121 684,40 грн. 
У серпні 2023 року відповідач здійснив часткову оплату 5 536,69 грн, у зв`язку з чим позивач визначив заборгованість у розмірі 116 147,51 грн.
Саме стягнення умовно-постійної складової тарифу за період з 01.06.2022 по 31.05.2023 у сумі 116 147,51 грн стало предметом позову у даній справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Правовідносини між сторонами у даній справі виникли у сфері постачання теплової енергії та за своєю правовою природою є господарськими.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Як встановлено судом першої інстанції, 23.03.2021 між сторонами укладено договір № 81025881 про надання послуг з постачання теплової енергії, за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з теплопостачання до будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 113, а відповідач – своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги.
Згідно з п. 40 договору він діяв до 31.12.2021. 
Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік та вважається продовженим на наступний річний строк, якщо жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про відмову від договору за один місяць до закінчення строку його дії. 
Оскільки відповідач не надав доказів повідомлення позивача про відмову від договору до 30.11.2021, суд дійшов висновку, що в силу зазначеної норми закону договір вважається продовженим до 31.12.2022.
Разом із тим суд встановив, що листом від 31.08.2022 відповідач повідомив позивача про намір не розпочинати опалювальний сезон 2022– 2023 років. Суд розцінив цей лист як повідомлення про відмову від подальшого продовження договірних відносин з теплопостачання та дійшов висновку, що дія договору припинилася 31.12.2022.
Суд також встановив, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 374 для позивача було затверджено двоставковий тариф на послуги з постачання теплової енергії. Такий тариф складається з умовно-змінної частини, яка залежить від фактичного обсягу спожитої теплової енергії, та умовно-постійної частини, що нараховується за приєднане теплове навантаження та покриває витрати на утримання і функціонування теплових мереж та обладнання. Умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісячно незалежно від фактичного споживання теплової енергії.
Судом встановлено, що 31.10.2022 комісією позивача складено акт про припинення подачі теплової енергії до будівлі відповідача, яким зафіксовано перекриття та опломбування засувок. Таким чином з цієї дати фактичне постачання теплової енергії до об`єкта відповідача припинилося. 
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність фактичного постачання теплової енергії не звільняє споживача від обов`язку сплачувати умовно-постійну складову тарифу, оскільки така плата пов`язана з утриманням системи теплопостачання та приєднаним тепловим навантаженням.
Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з червня по грудень 2022 року вартість послуг з теплопостачання за умовно-постійною частиною тарифу становила 70 982,45 грн. Позивач направляв відповідачу відповідні рахунки, однак доказів їх оплати матеріали справи не містять. 
За таких обставин суд визнав правомірним нарахування позивачем зазначеної суми та дійшов висновку про обґрунтованість вимог у цій частині.
Разом з тим суд відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 45 165,06 грн, нарахованих за період з січня по травень 2023 року, виходячи з того, що договірні відносини сторін припинилися 31.12.2022. Відтак у позивача були відсутні правові підстави для нарахування умовно-постійної частини тарифу після припинення дії договору.
Суд також врахував, що 30.01.2023 постійно діючою комісією при органі місцевого самоврядування (протокол № 15) було прийнято рішення про надання відповідачу дозволу на відключення будівлі від системи централізованого опалення. Позивач був обізнаний із прийняттям цього рішення, оскільки його представник брав участь у засіданні комісії. 
Надалі відповідач звертався до позивача з проханням здійснити відповідні технічні роботи, які були виконані 30.05.2023, що підтверджується актом про припинення подачі теплової енергії (а. с. 16).
Колегія суддів ЦАГС погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведення технічних робіт з припинення подачі теплової енергії у травні 2023 року не впливає на факт припинення дії договору з 31.12.2022, оскільки правовою підставою для нарахування плати за послуги є саме наявність договірних відносин між сторонами.
Оцінивши надані докази відповідно до вимог статей 73 – 80 ГПК України, суд дійшов висновку, що позивач довів наявність заборгованості відповідача за період з червня по грудень 2022 року, тоді як підстав для нарахування платежів після припинення дії договору не встановлено.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 70 982,45 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зокрема з огляду на таке.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, позивач фактично не погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення дії договору 31.12.2022 та, відповідно, відсутність правових підстав для нарахування відповідачу умовно-постійної частини тарифу за період з січня по травень 2023 року. При цьому позивач стверджує, що договір міг бути припинений лише після складання акта відключення будівлі від мереж централізованого опалення відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж централізованого опалення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку України № 169 від 26.07.2019, а оскільки такий акт було підписано лише 31.05.2023, договір, на його думку, продовжував діяти до цієї дати.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на таке.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір, строк дії якого спливав 31.12.2021, у силу приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» був автоматично продовжений до 31.12.2022 у зв`язку з відсутністю належного повідомлення відповідача про відмову від нього у визначений законом строк. Водночас лист відповідача від 31.08.2022, яким останній повідомив про відмову від користування послугою теплопостачання та небажання розпочинати опалювальний сезон, обґрунтовано розцінено судом як належне волевиявлення на припинення договірних відносин, подане з дотриманням передбаченого законом строку. Отже, висновок про припинення дії договору саме 31.12.2022 відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що припинення договору можливе виключно після фактичного відключення об`єкта від мереж централізованого опалення та складання відповідного акта, колегія суддів відхиляє як помилкові, адже Порядок відключення, затверджений наказом Мінрегіону № 169 від 26.07.2019, регулює насамперед технічну процедуру відокремлення об`єкта від інженерних мереж і не визначає момент припинення договірних зобов`язань сторін. Натомість припинення договору відбувається відповідно до умов самого договору та імперативних приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які передбачають можливість відмови від договору за умови належного повідомлення іншої сторони. Відтак проведення фактичного відключення відповідача від системи опалення лише 30.05.2023 не впливає на момент припинення правовідносин сторін за договором.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача сплачувати умовно-постійну складову тарифу за період після припинення дії договору. Дійсно, відповідно до умов договору та встановленого двоставкового тарифу, умовно-постійна частина підлягає нарахуванню незалежно від фактичного споживання теплової енергії, однак виключно в межах дії договірних правовідносин. Оскільки такі правовідносини припинилися 31.12.2022, у позивача відсутні правові підстави для нарахування будь-яких платежів, у тому числі умовно-постійної складової, за період після цієї дати.
Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за умовно-постійною складовою тарифу за період з червня по грудень 2022 року, оскільки у цей період договір був чинним, а відповідач не виконав свого обов`язку щодо оплати наданих послуг. При цьому належних і допустимих доказів сплати або підстав для звільнення від такої оплати відповідач не надав.
Вимогу відповідача, викладену у відзиві на апеляційну скаргу про зменшення суми боргу до 65 445,76 грн колегія суддів відхиляє, оскільки відзив є процесуальним документом, у якому відповідач лише заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача, не ініціює нових вимог і не є самостійним засобом оскарження. 
У разі незгоди з висновками суду першої інстанції, відповідач мав би звертатися до суду з апеляційною скаргою, у даному ж випадку його вимога про зміну рішення не може бути задоволена.
Щодо посилань апелянта на порушення судом принципу змагальності та неповне з`ясування обставин справи, колегія суддів зазначає, що матеріали справи свідчать про надання сторонам рівних процесуальних можливостей для подання доказів та пояснень, а всі подані докази були досліджені та оцінені судом відповідно до вимог ГПК України. Обов`язок доказування покладається на сторони, і саме позивач не довів наявності підстав для нарахування спірної суми за період після припинення договору.
Таким чином, висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2025 у справі № 908/2228/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Концерн «Міські теплові мережі».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов