П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
О К Р Е М А Д У М К А

22 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 484/7080/25	

судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Бітова А.І. стосовно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі №484/7080/25.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2026 року залишено без змін.
З постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі №484/7080/25 не погоджуюсь та у відповідності до правил ч.3 ст. 34 КАС України вважаю за потрібне викласти окрему думку стосовно постанови.
Висновок та мотивація.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №385 від 07 травня 2025 року про накладення на позивача, адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17 000 гривень, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що дана постанова прийнята відповідачем не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2026 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволені апеляційної скарги та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважав встановленим, що позивач у встановлені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ строки та способи свої військо-облікові дані не уточнив й відповідно доказів на спростування вказаного не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.
Також, апеляційний суд прийшов до висновку, що апелянт, проігнорував виконання обов`язку, покладеного на нього згідно з вищезазначених правових норм, жодним з визначених способів уточнення своїх персональних даних у відведений період не скористався, чим порушив Правила військового обліку.
Доказів щодо незаконності протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності апелянтом не надано.
Також, апеляційний суд відхилив посилання апелянта на примітку до ст. 210 КУпАП з огляду на те, що чинним законодавством обов`язок щодо уточнення персональних даних у визначений строк покладено саме на позивача, і вказані дії могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є апелянт.
За таких обставин апеляційний суд вважав доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Не погоджуюсь з такими висновками з наступних підстав.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію – тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період – тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань – від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів справи, а саме зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.38) та постанови по справі про адміністративне правопорушення (а.с.9), вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за умисне скоєння правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до правил ч.1 ст. 9 КУпАП – адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 10 КУпАП вказує, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно по п.1 ст. 247 КУпАП – провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 245 КУпАП – завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, орган який вирішує справу про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи була сама подія адміністративного правопорушення, а також чи наявний склад адміністративного правопорушення.
Матеріали справи свідчать про наявність події адміністративного правопорушення – позивач не уточнив свої військо-облікові дані у встановлений законом строк.
В той же час, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.ст. 9, 10, 245, 247 КУпАП, уповноважена особа повинна з`ясувати чи наявний склад адміністративного правопорушення, тобто з`ясувати чи був у особи, що притягається до адміністративної відповідальності умисел на вчинення правопорушення. Громадянин України, який перебуває на військовому обліку, був зобов`язаний уточнити вказані дані у період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року, зокрема, шляхом прибуття до центру надання адміністративних послуг.
При цьому, приміткою до ст.210 КУпАП визначено, що положення ст.ст. 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі – Закон №1951-VIII) до Реєстру вносяться відомості, визначені ст. 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені ч. 3 ст. 14 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують відповідну інформації наведено у абзацах від третього до двадцятого частини третьої ст. 14 Закону №1951-VIII.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі – Закон №5492-VI) відомості або інші персональні дані про особу (призовника, військовозобов`язаного, резервіста), що містяться в Реєстрі, передаються до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі в обсягах даних, зазначених у ст.ст. 7, 14 Закону №1951-VIII
Згідно з ч. 9 ст. 11 Закону №5492-VI доступ до інформації Реєстру в установленому порядку здійснюється уповноваженими суб`єктами після відповідної авторизації із збереженням інформації про особу, яка здійснила такий доступ, введені запити, витяги, час, дату, підстави зміни, перегляду, передачі та видалення або знищення персональних даних та іншої технологічної інформації.
Відповідно до ст.ст. 7, 8 Закону №5492-VI Інформація, відомості або інші персональні дані про осіб, що містяться в Реєстрі, передаються до Єдиного соціального реєстру, що є складовою частиною Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з використанням системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів за отриманим від Єдиної інформаційної системи соціальної сфери запитом з метою надання соціальної підтримки населенню та в такому обсязі: 1) ім`я особи; 2) дата народження/смерті; 3) стать; 4) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників; 5) реквізити паспортного документа особи (серія, номер, дата видачі паспорта громадянина України, назва уповноваженого суб`єкта, що видав документ, строк дії (за наявності), а для дитини віком до 14 років, крім іноземців та осіб без громадянства, - серія та номер свідоцтва про народження або реквізити документа про реєстрацію народження, виданого компетентним органом іноземної держави і легалізованого у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 6) реквізити документів, що підтверджують смерть особи або визнання особи померлою чи безвісно відсутньою; 7) інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) (за наявності); 8) відомості про унікальний номер запису в Реєстрі; 9) відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи; 10) реквізити документів, виданих особі засобами Реєстру, а також документів, на підставі яких видані такі документи (тип, назва документа, серія, номер, дата видачі, уповноважений суб`єкт, що видав документ, строк дії документа).
Відомості про унікальний номер запису, що містяться в Реєстрі, передаються до інформаційно-комунікаційних систем центральних органів виконавчої влади з метою верифікації відомостей (даних) про особу та ідентифікації особи у таких інформаційно-комунікаційних системах. До інформаційно-комунікаційних систем центральних органів виконавчої влади, які використовують інформацію про зареєстроване або задеклароване місце проживання, включаються відомості про унікальний номер запису в Реєстрі на підставі даних розпорядника Реєстру, наданих у порядку електронної інформаційної взаємодії відповідно до законодавства України.
Тобто, чинним законодавством передбачено наявність електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиним державним демографічним реєстром щодо передачі персональних даних, зокрема, позивача в обсягах даних, зазначених у ст.ст.7, 14 Закону №1951-VIII.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В матеріалах справи відсутні відомості, які давили б можливість стверджувати, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинилися будь-які дії направлені на виконання покладених обов`язків щодо отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних військовозобов`язаного ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
За таких обставин, особа яка приймала оскаржувану постанову відносно позивача була зобов`язана застосувати правила встановлені приміткою до ст.210 КУпАП, стосовно того, що положення ст.ст. 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Підсумовуючи, вважаю, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, що згідно вимог ст. 247 КУпАП зумовлює обов`язок органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення – закрити провадження в справі.
Відповідно до правил ч.2 ст. 2 КАС України – у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
- безсторонньо (неупереджено);
- добросовісно;
- розсудливо;
- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
- своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вважаю, що органом, який розглядав справу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ч.2 ст. 2 КАС України, ст.ст. 245, 247 КУпАП, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, вважаю, що у апеляційного суду були підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2026 року.

Суддя 		А.І. Бітов