Справа № 303/999/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Гайду О. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/210/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2025. 
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин Російської Федерації, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 05 (п`ять) років, без вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 238658 від 04.02.2025 та постанови судді від 03.03.2025 вбачається, що 04.02.2025 о 21 год 10 хв в м. Мукачеві по вул. Пархоменка, 3, водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом ВАЗ 211440, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, посвідчення водія та права на керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність постанови суду від 03.03.2025, порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. У нього наявне посвідчення водія, видане в Російській Федерації, строк дії якого закінчився у листопаді 2022 року, однак змоги продовжити цей строк, або отримати нове в Україні, він немає у зв`язку з воєнним станом. Крім того, на даний момент він пройшов теоретичну частину прогарами підготовки водіїв у автошколі, однак практичну підготовку ще не проходив, а раніше він не мав можливості отримати посвідчення водія на законних підставах. Тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, доказів, які б свідчили про протилежне у матеріалах справи немає, а складений щодо нього протокол не відповідає вимогам ст. 251, 256 КУпАП. 

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 повідомлявся за допомогою смс-повідомлення, разом з тим відповідно до довідки смс-повідомлення йому доставлено не було у зв`язку з тим, що абонент тимчасово не доступний. Крім того, ОСОБА_1 надсилались повідомлення про час та місце розгляду справи, однак такі повернулись без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указані факти свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду. Разом з тим, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило. Водночас, захисник-адвокат Гайду О. І. надала апеляційному суду копію контракту від 25.11.2025 про проходження ОСОБА_1 служби у Збройних Силах України і не заперечувала щодо розгляду справи без його участі. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Гайду О. І., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

-3-

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 238658 від 04.02.2025 вбачається, що 04.02.2025 о 21 год 10 хв в м. Мукачеві по вул. Пархоменка, 3, водій ОСОБА_1 , повторно, протягом року керував транспортним засобом ВАЗ 211440, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, посвідчення водія та права на керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII вiд 30.06.1993.
Частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.
На переконання апеляційного суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 238658 від 04.02.2025, складеним з дотриманням вимог, передбачених ст. 254-256 КУпАП; копією постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4006558 від 04.02.2025, винесеної щодо ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП; довідками старшого відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Закарпатській області про неотримання ОСОБА_1 посвідчення водія, неналежність йому будь-яких транспортних засобів, та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП постановою серії ЕНА № 3308621 від 21.10.2024, розпискою ОСОБА_1 про залишення на зберігання транспортного засобу, відеозаписом з бодікамер поліцейського, та іншими матеріалами долученими до справи про адміністративне правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Бубряк А. І., який оформляв матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , був упереджений під час складання щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи, чи мав підстави для обмови ОСОБА_1 . На наявність таких даних в апеляційній скарзі не вказується.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

-4-

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової відмови від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та надання пояснень з приводу обставин, що мали місце. На такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Твердження захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами.
Посилання сторони захисту на те що у ОСОБА_1 наявне посвідчення водія видане в РФ, строк дії якого закінчився у листопаді 2022 року, однак продовжити цей строк або отримати нове в Україні він не має можливості, у зв`язку з воєнним станом, нічим не підтверджене. Доказів про те, що на момент керування транспортним засобом у ОСОБА_1 було наявне посвідчення водія немає. Крім того, навіть за наявності такого, як зазначено в апеляційній скарзі, його термін сплив у 2022 році, що лише підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Долучені стороною захисту докази, зокрема постанова Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.11.2025 у справі № 309/3475/25, яка залишена в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026, і якою скасовано постанову ЕНА № 574898 від 17.09.2025 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрито, апеляційним судом не береться до уваги, оскільки така не стосується фактичних обставин справи, що розглядається. Повторність адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 утворена відповідно до постанови ГУ НП в Закарпатській області від 21.10.2024 серії ЕНА № 3308621, відповідно до якої ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та яка стороною захисту у встановленому законом порядку не оскаржувалась. 
Крім того, стороною захисту не надано доказів того, що не дало можливості ОСОБА_1 отримати посвідчення водія на законних підставах, яким чином воєнний стан став перешкодою для отримання ОСОБА_1 посвідчення водія в Україні. Відповідних доказів про те, що останній звертався у встановленому законом порядку за отриманням посвідчення водія стороною захисту не надано. 
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 (зі змінами, далі Положення), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі-посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. 

-5-

При цьому п. 1 вказаного Положення регламентує його обов`язковість для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.
З наявної в матеріалах справи довідки, вбачається, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував. 
Тому, посилання захисника на те, що ОСОБА_1 на даний момент пройшов теоретичну частину програми підготовки водіїв у автошколі, факт наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія не підтверджує, як і не спростовує його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо необхідності закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими і такі відхиляються, оскільки підстав для визнання вказаних тверджень слушними, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, винуватість ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується сукупністю досліджених доказів, які є логічними, послідовними, належними та достатніми і узгоджуються між собою.
Апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги такими, що мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 05 (п`ять) років, яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.
З огляду на вищенаведене, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2025 щодо нього,- без зміни.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя