Номер провадження: 22-ц/813/4126/26 
Справа № 521/853/25
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Споживчого товариства «Будова Парк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова Парк» про розірвання договору, відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору, на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шевчук Н.О. 26 червня 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

У січні 2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Споживчого товариства «Будова Парк», в якому просила суд: розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві №1/89 від 21.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Споживчим Товариством «Будова Парк» у зв`язку з істотними порушеннями; стягнути зі Споживчого Товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 понесені збитки в розмірі сплаченої частки пайового внеску в еквіваленті 56563,00 доларів США, що дорівнює в національній валюті 2429380 грн. 80 коп.; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що між нею та відповідачем було укладено вказаний вище спірний договір асоційованого членства, на виконання якого ОСОБА_1 , як пайовик, внесла кошти на рахунок відповідача у розмірі 56563,00 доларів США за будівництво житлового приміщення (квартири), яка в подальшому мала бути передана пайовику у власність.
Позивачка зауважила, що, приймаючи зазначені вище кошти, посадові особи Споживчого Товариства «Будова Парк» пояснили їй, що на підтвердження платежу в 56563,00 доларів США наддадуть комплект квитанцій до прибуткових касових ордерів в гривневому еквіваленті за курсом 28,28 грн. за долар США з розбивкою на суми, що не перевищують щоденні ліміти на внесення платником готівкових коштів до каси товариства.
ОСОБА_1 було сплачену всю суму коштів у зазначеному вище розмірі в еквіваленті долару США та отримано відповідні квитанції про сплату внесків у гривневому еквіваленті на загальну суму 1599601,00 грн., тобто сплачено всю суму паю.
Однак, Споживче Товариство «Будова Парк», отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 1599601,00 грн., що в еквіваленті дорівнює 56563,00 доларів США, свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку взагалі не виконало, оскільки будівництво будинку так і не було почато, з огляду на що позивачка вважала, що Споживче Товариство «Будова Парк» не виконало свого обов`язку у встановлений строк (4 квартал 2023 року) передати пайовикові ОСОБА_1 , після здачі будинку в експлуатацію, трикімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв.м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , з огляду на що, на думку позивачки, спірний договір потребує розірвання у зв`язку із істотним порушенням його умов.
Окрім наведеного, ОСОБА_1 посилалась на те, що вважає збитками відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України суму сплачених на користь Споживчого Товариства «Будова Парк» грошових коштів в еквіваленті 56563,00 доларів США за середнім курсом обміну валюти в комерційних банках, що дорівнює станом на 12.01.2025 року в національній валюті — 2429380 грн. 80 коп.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Розірвано договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/89 від 21.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова Парк».
Стягнуто зі Споживчого товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 56563,00 доларів США за курсом НБУ в національній валюті на день виконання рішення суду.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Споживчого товариства «Будова Парк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 56563,00 доларів США за курсом НБУ в національній валюті та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 1599601,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання умов Договору 31/89, ОСОБА_1 сплатила в рахунок частки грошові кошти у розмірі 1599601,00 грн.
Пунктом 2.6 Договору встановлено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на нараховуються відсотки.
Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п 4.2.1. цього Договору і повернення Фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Оскільки відповідно до п. 2.2 Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється в національній валюті України, то сума фактично внесених коштів до повернення теж визначається в гривні.
В Договорі, укладеному між Позивачем та Відповідачем, однозначно погоджено що валютою платежу є національна валюта України - гривня. При цьому валюта зобов`язання за Договором залежить від конкретного обов`язку. Оскільки сума частки, яка підлягає внесенню Пайовиком, визначається за курсом долара США, то валютою зобов`язання в даному випадку є долар США. Сума ж частки до повернення Пайовику визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні, отже і валютою зобов`язання в такій ситуації є гривня.
На підставі вищевказаного апелянт доходить висновку, що валютою зобов`язання щодо повернення коштів Пайовику є виключно гривня.
Сторони про розгляд справи на 24.02.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
24.02.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Споживчого товариства «Будова Парк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2021 року між Споживчим товариством «Будова Парк» та ОСОБА_1 було укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/89, на виконання якого Товариство зобов`язалось прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а позивач, в даному разі пайовик, зобов`язувалася внести на рахунок Товариства розмір пайового внеску.
За період з 21.01.2021 року по 11.03.2021 року ОСОБА_1 здійснила платежі Споживчому товариству «Будова Парк» щодо внесення частки за договором № 1/89 від 21.01.2021 року на загальну суму 1599601,00 грн., що на час оплати становило 56563,00 доларів США.
Відповідачем не заперечується той факт, що ним не виконано умови договору, укладеного між сторонами у даній справі, об`єкт будівництва у строки не здано, з огляду на що, останній погоджується з позицією позивача щодо наявності підстав для розірвання договору асоційованого членства та повернення пайового внеску.
Водночас, частково заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наполягає на тому, що пайовий внесок, сплачений позивачем, має бути повернено саме у розмірі 1599601,00 грн., а не у витребуваному позивачем розмірі 56563,00 доларів США, що на час звернення до суду становило 2429380 грн. 80 коп.
Щодо вимог про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві №1/89 від 21.01.2021 року.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частино 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).
Матеріалами справи встановлено, що, укладаючи між собою спірний договір асоційованого членства у споживчому товаристві, сторони погодили, що Товариство зобов`язане забезпечити будівництво будинку в строк до ІV кварталу 2023 року. При цьому, унормувавши п. 4.2.6 договору, що визначає обов`язок Товариства сумлінно виконувати договір щодо пайовика, сторони також домовилися про те, що (п. 4.2.7 договору), у разі дострокового розірвання договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п. 4.2.1 Товариство зобов`язане повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору.
Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 199/3846/19 вказав, що істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Таким чином, враховуючи те, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/89 від 21.01.2021 року, що виразилось у відсутності результату – здачі позивачу побудованого об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 у строк до IV кварталу 2023 року, та передачі трикімнатної квартири з будівельним номером АДРЕСА_3 , загальною площею 78,8 кв.м. у володіння позивача, що відповідачем визнається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем істотно порушено умови договору № 1/89 від 21.01.2021 року, з огляду на що, вказаний договір потребує розірвання в порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Рішення суду першої інстанції у вказаній частині не оскаржується сторонами.
Щодо вимог позивача про стягнення збитків у розмірі пайового внеску в еквіваленті 56563,00 доларів США..
Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 1-3 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
У даному разі судом з матеріалів цивільної справи встановлено, що п. 4.2.6. договору сторони погодили, що обов`язок Товариства є - сумлінно виконувати договір щодо пайовика. Також, сторони домовилися про те, що (п. 4.2.7 договору), у разі дострокового розірвання договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п. 4.2.1 Товариство зобов`язане повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору.
Відповідно до п. 5.2 договору у випадку розірвання договору за ініціативою пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1 цього договору, Товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки яка фактично була не внесена на момент розірвання цього договору протягом 20 банківських днів з моменту розірвання договору на рахунок пайовика вказаний в даному договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру за період з 21.01.2021 року по 11.03.2021 року, ОСОБА_1 здійснила платежі на користь Споживчому товариству «Будова Парк» в рахунок внесення пайового внеску за договором № 1/89 від 21.01.2021 року на загальну суму 1599601,00 грн., що станом на дату внесення таких платежів складало в еквіваленті 56563,00 доларів США.
Згідно п. 2.1 спірного договору та Додатку №2 до договору асоційованого членства в споживчому товаристві №1/89 від 21.01.2021 року, сторони домовилися про те, що пайовик зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 56563,00 доларів США, що на момент укладення договору становить 1599601 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.
У цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання).
Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню.
Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 56563,00 доларів США на момент платежу, оскільки інших клопотань та заяв щодо збільшення позовних вимог від позивача суду не надходило.
Така позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року по справі № 500/5194/16, у якій зроблено наступний правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України:
«78. Відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами.
79. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що за ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.
Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Тому, формулюючи висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Тому, судом першої інстанції правильно зазначено, що стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 56563,00 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, а не на станом на 12.01.2025 року, тобто фактично на момент подання позовної заяви.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
Колегією суддів також враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Споживчого товариства «Будова Парк» - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 квітня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе