Справа № 438/162/26 
Провадження 2/438/237/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

31 березня 2026 року м.Борислав
Бориславський міський суд Львівської області
у складі головуючого судді Радановича Г.М.,
за участю секретаря судових засідань Дівчур В.М., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника третьої особи органу опіки та піклування
Бориславської міської ради Подставек Г.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бориславської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення фaкту проживання неповнолітнього сина разом з батьком,
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу. 
Ухвалою від 03 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків.
На усунення недоліків, позивач подав до суду позовну заяву (до якої долучив оригінал свідоцтва про шлюб, квитанцію про оплату судового збору та збільшив позовні вимоги), у якій просить суд розірвати шлюб та встaновити фaкт. Позов мотивує тим, що 24 листопада 2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб у Відділі РАЦС Дрогобицького району Дрогобицького районного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис №153. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спершу у них з відповідачкою були хороші теплі сімейні стосунки, проте, шлюбне життя у них не склалось через різні характери, моральні цінності, бачення сімейної ролі кожного. Сімейне життя з відповідачкою протягом останніх років поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фaктичного припинення шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, фінансову поведінку та побут. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Вони перестали вести спільне господарство, планувати бюджет, ділити обов`язки. Подальше перебування у такому шлюбі суперечить їхнім інтересам. Шлюб носить виключно формальний характер. Сумісне проживання між ними вже давно припинено, тому відсутні можливості подальшого підтримання сімейних, примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Просить розірвати шлюб. Крім того, відповідач більше року проживає окремо, має іншого чоловіка та нову сім`ю. З того часу вона не бере участі в житті сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не підтримує з ним зв`язок, не надає матеріальної длопомоги. Позивач самостійно виховує та матеріально утримує сина, який проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а син проживає лише з позивачем, забезпечує сина належними умовами для життя та розвитку, є його єдиним утримувачем і самостійно виховуює сина, позивач просить встановити вказаний фaкт.
Ухвалою від 17 лютого 2026 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження за участі третьої особи – Служби у справах дітей Бориславської міської ради.
24 березня 2026 року в підготовчому засіданні позивач заявив клопотання про необхідність заслухати думку неповнолітнього ОСОБА_3 . Представник третьої особи - Служби у справах дітей Бориславської міської ради, підтримала дане клопотання, тому суд ухвалив заслухати в судовому засіданні думку ОСОБА_3 за участі психолога. 
Ухвалою від 24 березня 2026 року закрито підготовче провадження в зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задоволити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У відзиві вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі. Зазначила, що вони з позивачем дійсно, не проживають разом вже більше року, не пов`язані спільним побутом, не виконують обов`язків подружжя один перед одним, тому шлюб необхідно розірвати. Крім цього ОСОБА_2 зазначила, що не має можливості займатися вихованням сина, оскільки в неї з`явилася нова сім`я, якій вона приділяє увесь свій час. З сином ОСОБА_3 стосунки погіршилися, у сина до неї з`явилося неприязне ставлення у зв`язку з тим, що у неї є інший чоловік. Вона планує працевлаштування за кордоном та виїзд на постійне місце проживання в Австралію.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Бориславської міської ради в судовому засіданні, підтвердила фaктичні дані, викладені в акті обстеження умов проживання, не заперечила щодо задоволення позову в частині встановлення фaкту.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, а також з`ясувавши думку самої дитини ОСОБА_3 вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24 листопада 2005 року у Відділі РАЦС Дрогобицького району Дрогобицького районного управління юстиції Львівської області, про що було складено актовий запис №153, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.18). Від цього шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 (а.с.8).
Більше року позивач та відповідач проживають окремо: позивач з сином - у АДРЕСА_1 , а відповідач - у м. Борислав, Дрогобицького району Львівської області, з іншим чоловіком, не цікавиться життям сина та не бере участі у його вихованні та утриманні. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть.

Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного уповноваженими посадовими особами Служби у справах дітей Бориславської міської ради від 30.01.2026 встановлено, що помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , складається з 4-х кімнат, коридора, кухні, ванної кімнати, вбиральні та забезпечене всім необхідним для нормальної життєдіяльності. Сім`я ОСОБА_1 неповна, батько один проживає разом з сином, належним чином дбає про дитину, задовільняє всі його базові потреби. Станом на 30 січня 2026 року батько з сином проживають разом, мати з сім`єю не проживає (а.с.27).
Згідно з висновком психолога №2509/9-1 від 09.09.2025, неповнолітній ОСОБА_3 сприймає окреме проживання матері як її свідомий вибір, до якого він адаптувався. За відсутності матері, взаємодія батька та сина демонструвала партнерство, взаємоповагу та відсутність тиску. Батько підтримує автономію сина (навчання в коледжі, капітанство в команді).
Даним дослідженням також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 повністю адаптований до проживання з батьком у с. Уріж. Його соціальне середовище та емоційна стабільність нерозривно пов`язані з батьківським домом. 
Самоусунення матері від виховання та її відмова від участі в діагностиці підтверджують відсутність глибокого психологічного контакту з сином. Психолог вважає, що позитивним для ментального здоров`я підлітка є продовження проживання з батьком, який забезпечує йому підтримку, розуміння та розвиток. Зміна місця проживання в цьому віці (16 років) проти волі дитини може призвести до розриву соціальних зв`язків та психологічної травматизації.
На переконання психолога, вік 16 років є періодом становлення особистості, коли важлива стабільність та авторитет дорослого наставника. Цю роль успішно виконує батько ОСОБА_4 . Матір, п. ОСОБА_5 , обрала шлях побудови власного життя окремо від родини та не бере активної участі у житті сина.
Виходячи з отриманої інформації та з врахуванням думки самої дитини, яка досягла віку, що дозволяє їй обирати місце проживання, керуючись науковими засадами психології сім`ї та розвитку, психолог прийшов до висновку, що для збереження психологічного комфорту, забезпечення стабільного та соціального розвитку, доцільно визначити місце проживання пеповнолітнього ОСОБА_3 на користь батька - ОСОБА_1 (а.с.28-33).
У відповідності до даних характеристики ОСОБА_3 , студента групи 24-ОВК-1 КЗЛОР «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу», останній навчається у даному закладі освіти на спеціальності 142 Енергетичне машинобудування. Позивач, як батько, постійно спілкується із керівником групи, відвідує батьківські збори, є членом батьківського комітету (а.с. 35).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_6 від 28.01.2026, позивач більше року самостійно виховує свого сина ОСОБА_3 без матері, доглядає за ним, забезпечує всі необхідні умови для проживання, дбає про моральний стан сина (а.с. 36).
Даними письмових пояснень ОСОБА_7 від 30.01.2026 підтверджується, що позивач більше року проживає разом з сином ОСОБА_8 без його матері, створив для сина безпечні умови проживания та самостійно займається його вихованням (а.с. 37).
Даними письмових пояснень ОСОБА_9 від 22.01.2026 підтверджується, що позивач самостійно проживає разом із сином уже понад рік, повністю взяв на себе турботу про дитину, дбає про сина, слідкує за його здоров`ям і станом, створює для нього безпечні та спокійні умови. Неповнолітній ОСОБА_3 доглянутий, забезпечений всім необхідним і проживає у спокійному домашньому середовищі (а.с. 38).
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 , у присутності спеціаліста, підтвердив фaктичні дані, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. ОСОБА_3 повідомив, що йому 16 років, він навчається на першому курсі «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу», проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Його мама з ними не проживає вже більше року, не бере участі в його вихованні, не надає йому матеріальної допомоги, оскільки має іншу сім`ю.
Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 знаходяться на повному утриманні свого батька ОСОБА_1 який його самотійно виховує.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України).
Згідно з ст. 112 СК України, суд з`ясовує фaктичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фaкту перебування фізичної особи на утриманні.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші фaкти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).
У пункті 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.
Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі 560/17953/21 було сформовано правовий висновок про те, що перелік юридичних фaктів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). 
Щодо встановлення фaкту самостійного виховання та утримання позивачем сина ОСОБА_10 , суд враховує положення ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Системний аналіз міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України, при вирішенні питання про місце проживання дитини, вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування її інтересів.
Тобто фaкт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.
При цьому доведення фaкту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Під час розгляду справи встановлено, що на момент вирішення даного спору сторони проживають окремо вже більше одного року. Неповнолітній ОСОБА_3 , якому виповнилось 16 років, самостійно визначив для себе місце проживання разом із батьком, про що наголосив безпосередньо в судовому засіданні, а тому суд ухвалюючи рішення враховує таке рішення неповнолітнього в контексті положень ч. 3 ст. 160 СК України. Вказана норма узгоджується також з положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.
Відповідач фaктично не заперечує проти того, що їх спільний син буде проживати разом з батьком, оскільки вона планує виїзд за кордон на постійне місце проживання, а їх син виявив бажання залишитись з батьком в Україні.
Позивач зазначає метою встановлення вказаного фaкту те, що син проживає саме з ним, і це надає йому право на стягнення аліментів з відповідача.
При цьому фaкт, який просить встановити позивач, має для нього юридичне значення, оскільки необхідний також для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання, а також з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину.
Крім того, встановлення вказаного фaкту буде сприяти йому у реалізації соціальних цілей як батькові дитини, так і захисту та реалізації інтересів сина, а іншого позасудового порядку встановлення даного фaкту, законом не передбачено.
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та враховуючи, що встановлення вище зазначеного фaкту необхідно позивачу для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо, а також для підтвердження права на стягнення аліментів з відповідача у разі ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання та матеріального забезпечення сина, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі. Крім цього, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недоцільним та буде суперечити інтересам сторін.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 293, 315, 316, 319, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 14, 24, 56, 110, 112, 114, 115, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), суд, -

у х в а л и в:
Позов задоволити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , що зареєстрований 24 листопада 2005 року відділом РАЦС Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №153.
Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Встановити фaкт проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 06 квітня 2026 року.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , 
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бориславської міської ради, адреса: вулиця Карпатська Брама, будинок 14, місто Борислав, Дрогобицький район, Львівська область.

Суддя Григорій РАДАНОВИЧ