Справа № 128/2982/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

10 березня 2026 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді – Бондаренко О.І. 
за участю секретаря судових засідань – Нагірняк Т.А. 
без участі сторін, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в місті Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий Центр» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним,- 

ВСТАНОВИВ: 

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Виноградський А.П. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Споживчий Центр» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним, згідно якого просять: Кредитний договір (оферти) № 06.07.2024-100001270 від 06.07.2024 р. між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» визнати недійсним та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги мотивують тим, що 25.10.2024 ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 06.07.2024 р. було укладено Кредитний договір (оферти) № 06.07.2024-100001270. Також ТОВ «Споживчий центр» зазначав, що на рахунок споживача (реквізити платіжного засобу 4119-97ХХ-ХХХХ-6497) перераховано кредит у розмірі 13 000,00 грн. строком на 98 днів. Зазначені кошти у строк повернуті не були, тому кредитодавець вимагав стягнення заборгованість у розмірі 38 480,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 000,00 грн., процентам в розмірі 16 380,00 грн., комісії 2 600,00 грн., неустойки 6 500,00 грн.             31.12.2024 р. у справі № 128/4261/24 ОСОБА_1 було подано відзив на зазначену позовну заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що зазначений кредитний договір в електронному вигляді нею не підписувався, номер, який використовувався для підписання договору, їй не належить, а грошові кошти за договором нею теж не отримувалися, оскільки вказаний у договір платіжний засіб їй не належить.  Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.01.2025 р. у справі № 128/4261/24 було витребувано у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію щодо: П.І.Б. власника банківської картки НОМЕР_1 ; РНОКПП власника банківської картки НОМЕР_1 ; номер розрахункового рахунку (ІВАN) банківської картки за карткою НОМЕР_1 ; номери телефону, відомі банку (з 2024 року) власника банківської карти НОМЕР_1 ; підтвердження зарахування грошових коштів у сумі 13000 грн на картку НОМЕР_1 за наступними даними платежу: 1) номер операції 445485405; 2)код авторизації: 447633; 3) час операції: 06.07.2024 15:02; 3) картка платника: НОМЕР_1 ; 4) призначення платежу: Зарахування 13000 грн на карту НОМЕР_2 ; 5) сума виплати - 13 000,00 грн.       У відповідь на дану ухвалу АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» направив лист від 20.01.2025 р. № 81-15-9/794-БТ, зазначивши, що банківська картка НОМЕР_1 емітована на ОСОБА_2 . Також до листа долучено виписку про рух коштів по вказаній картці за 06.07.2024 р. з підтвердженням зарахування 13 000,00 грн.     З огляду на вищенаведені обставини ТОВ «Споживчий центр» до суду було подано заяву про залишення позову без розгляду. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2025 р. у справі № 128/4261/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду. Після набрання даною ухвалою законної сили ОСОБА_1 звернулася до Національного банку України із заявою про виключення з її кредитної історії відомостей про наявність вимог за кредитним договором.             Листом від 17.06.2025 р. № 14-0005/46677 Національним банком України позивачку було повідомлено про те, що статтею 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначені підстави для вилучення інформації, що складає кредитну історію. Зокрема, бюро кредитних історій вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними. Просимо врахувати, що цивільно-правове зобов`язання, яке виникло на підставі укладених кредитних договорів, зокрема обов`язок сплати заборгованості, є чинним та діє доти, поки недійсність правочину не буде встановлено судом, в тому числі після отримання обвинувального вироку в кримінальному процесі, де будуть встановлені винні особи та особи, які звільняються від відповідальності. Натомість, наявність Кредитного договору (оферти) № 06.07.2024-100001270 від 06.07.2024 р., який позивачкою не укладався, відомостей про неіснуюче грошове зобов`язання перед ТОВ «Споживчий центр» у її кредитній історії створює перешкоди та обмеження у користуванні банківськими послугами, порушує її права, свободи та законні інтереси як громадянина та споживача.         З врахуванням наведених норм права, ОСОБА_1 зазначає, що у долученій до матеріалів справи № 128/4261/24 заявці від 06.07.2024 р. позичальника ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , відсутній номер телефону. Водночас у паспорті споживчого кредиту вказано: для підписання та укладення договору введіть код смс-повідомлення, яке було відправлено на ваш номер 0992597066. Цей номер телефону зазначений і в позовній заяві, як номер телефону відповідачки. У той же, у матеріалах тієї ж справи міститься скріншот інформації з системи BankID, де вказано номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_3 . ОСОБА_1 звертає увагу суду, що номер телефону НОМЕР_4 їй не належить та нею не використовується. Також позивачка зазначає, що за вищевказаною адресою не проживає і не проживала. У ресторані «Rich» вона не працювала і не працює. Відповідно до довідки № 2 від 27.11.2024 р. з квітня 2024 р. працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_3 . Зазначених контактних осіб на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона не знала і не знає. Відтак, за відсутності номера телефону у заявці позичальника, розбіжності номерів вказаних позивачем у наданих ним документах на підтвердження укладення кредитного договору, відповідачка зауважує на відсутність даних, що ідентифікатор для підпису кредитного договору надавався саме на її телефон. Отже, на думку позивачки, за цих обставин відсутні достатні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 .    Як зазначалося вище, ТОВ «Споживчий центр» у справі № 128/4261/24 стверджував, що ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_5 06.07.2024 р. були перераховані грошові кошти у сумі 13000 грн. У відповідь на ухвалу АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» направив лист від 20.01.2025 р. № 81-15-9/794-БТ, зазначивши, що банківська картка НОМЕР_1 емітована на ОСОБА_2 . Також до листа долучено виписку про рух коштів по вказаній картці за 06.07.2024 р. з підтвердженням зарахування 13 000,00 грн.             Отже, ОСОБА_1 жодних коштів від ТОВ «Споживчий центр» не отримувала та кредитних договорів з відповідачем не підписувала. На думку позивачки, якщо суду не доведено, що грошові кошти за вказаним кредитним договором перераховані саме їй, а також не доведено щодо наявного електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 у вищевказаний спосіб, тому твердження сторони відповідача про невикористання ним ідентифікатора електронного підпису та укладення оспорюваного кредиту з невідомою особою - заслуговують на увагу.
Вказані вище обставини, стали підставою для звернення до суду із даним позовом задля відновлення порушеного права та ефективного його захисту. 
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Виноградський А.П. надавсуду заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень немає. В разі неявки відповідача не заперечує проти проведення слухання справи у відсутність відповідача, з постановленням заочного рішення. Зазначають, що клопотання про стягнення судових витрат ними буде подано додатково. 
Відповідач ТОВ «Споживчий Центр» є належним чином повідомленим судом про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Судова повістка була доставлена відповідачу до електронного кабінету. 
Крім того, інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua 
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 10.03.2026 року ухвалу про заочний розгляд справи у відповідності до ст. 223 ЦПК України.
У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 25.10.2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 06.07.2024 р. було укладено Кредитний договір (оферти) № 06.07.2024-100001270.
Також ТОВ «Споживчий центр» зазначав, що на рахунок споживача (реквізити платіжного засобу 4119-97ХХ-ХХХХ-6497) перераховано кредит у розмірі 13 000,00 грн. строком на 98 днів. Зазначені кошти у строк повернуті не були, тому кредитодавець вимагав стягнення заборгованість у розмірі 38 480,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 000,00 грн., процентам в розмірі 16 380,00 грн., комісії 2 600,00 грн., неустойки 6 500,00 грн.
31.12.2024 р. у справі № 128/4261/24 ОСОБА_1 було подано відзив на зазначену позовну заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що зазначений кредитний договір в електронному вигляді нею не підписувався, номер, який використовувався для підписання договору, їй не належить, а грошові кошти за договором нею теж не отримувалися, оскільки вказаний у договір платіжний засіб їй не належить.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.01.2025 р. у справі № 128/4261/24 було витребувано у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію щодо: П.І.Б. власника банківської картки НОМЕР_1 ; РНОКПП власника банківської картки НОМЕР_1 ; номер розрахункового рахунку (ІВАN) банківської картки за карткою НОМЕР_1 ; номери телефону, відомі банку (з 2024 року) власника банківської карти НОМЕР_1 ; підтвердження зарахування грошових коштів у сумі 13000 грн на картку НОМЕР_1 за наступними даними платежу: 1) номер операції 445485405; 2)код авторизації: 447633; 3) час операції: 06.07.2024 15:02; 3) картка платника: НОМЕР_1 ; 4) призначення платежу: Зарахування 13000 грн на карту НОМЕР_2 ; 5) сума виплати - 13 000,00 грн.
У відповідь на дану ухвалу АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» направив лист від 20.01.2025 р. № 81-15-9/794-БТ, зазначивши, що банківська картка НОМЕР_1 емітована на ОСОБА_2 . Також до листа долучено виписку про рух коштів по вказаній картці за 06.07.2024 р. з підтвердженням зарахування 13 000,00 грн.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2025 р. у справі № 128/4261/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду.
Після набрання даною ухвалою законної сили ОСОБА_1 звернулася до Національного банку України із заявою про виключення з її кредитної історії відомостей про наявність вимог за кредитним договором.
Листом від 17.06.2025 р. № 14-0005/46677 Національним банком України позивачку було повідомлено про те, що статтею 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначені підстави для вилучення інформації, що складає кредитну історію. Зокрема, бюро кредитних історій вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними. Просимо врахувати, що цивільно-правове зобов`язання, яке виникло на підставі укладених кредитних договорів, зокрема обов`язок сплати заборгованості, є чинним та діє доти, поки недійсність правочину не буде встановлено судом, в тому числі після отримання обвинувального вироку в кримінальному процесі, де будуть встановлені винні особи та особи, які звільняються від відповідальності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) вказано, що:
"24. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
25. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).   Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.     Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.    Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Згідно частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Окрім цього, цього Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.
Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст.82 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач надала доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги – задоволити. 
Кредитний договір (оферти) № 06.07.2024-100001270 від 06.07.2024 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» визнати недійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; 
Відповідач – ТОВ «Споживчий Центр», адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, 01032. 

Повний текст судового рішення виготовлено 16.03.2026.  

Суддя    Оксана БОНДАРЕНКО