ПОСТАНОВА 
іменем України

19 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 405/2471/25
провадження № 22-ц/4809/497/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – Територіальне управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві, Кіровоградська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 08 грудня 2025 року у складі судді Іванової Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві (далі по тексту - ТУ ДБР у м. Миколаєві), Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури.
В обґрунтування позову вказував, що 20.09.2024 за матеріалами Кіровоградської обласної прокуратури відносно нього відкрито кримінальне провадження №420241220000000175. Під час досудового розслідування працівниками правоохоронних органів було допущено істотне порушення прав людини, гарантоване статтями 29, 30, 32 Конституції України, щодо недоторканості житла, право на свободу людини, на таємницю листування, за якими ним були подані відповідні заяви до Кіровоградської обласної прокуратури та до Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницький) територіального управління ДБР в м. Миколаєві, але останні з початку його звернення із заявами про злочини, передбачені статтями 162, 371, 163 КК України, проявили свою бездіяльність відносно внесення відомостей до ЄРДР, а тому він був вимушений звертатись до суду із відповідними скаргами та вносити відомості до ЄРДР виключно за ухвалами суду. На бездіяльність органів досудового розслідування щодо невнесення відомостей до ЄРДР вказують ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2025 по справі №404/1791/25, Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2025 по справі №405/1414/25 та від 07.04.2025 по справі №405/1858/25.
Зазначав, що в ході досудового розслідування, продовжуючи свою бездіяльність, службові особи правоохоронних органів не дотримались порядку виконання ухвал суду щодо внесення відомостей до ЄРДР, ним було подано заяву про злочин щодо невиконання останніми ухвали суду, але знову відповідних реагувань від правоохоронних органів не було, на підставі чого ухвалою Кіровського районного суду від 19.03.2025 по справі №404/2438/25 було зобов`язано третій слідчий відділ з дислокацією в м. Кропивницькому територіального управління ДБР в м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР за ч.3 ст.382 КК України.
Наразі за ухвалами суду порушено ряд кримінальних проваджень, зокрема, від 07.04.2025 року за ч.3 ст.382 КК України, номер провадження 62025150030000459; за ч.1 ст.365 КК України від 11.03.2025, номер провадження 62025150030000361; за ч.1 ст.163 КК України від 07.04.2025, номер провадження 42025120000000045; за ч.2 ст.371 КК України від 26.03.2025, номер провадження 42025120000000036, в рамках яких ним були подані заяви про визнання його потерпілим, але всупереч нормам КПК України слідчим третього слідчого відділу з дислокацією в м. Кропивницькому територіального управління ДБР в м. Миколаєві йому було відмовлено у задоволенні його заяв, тому він вимушений був знову звертатись до суду за захистом своїх прав та ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2025 року по справі №404/3689/25 та від 10 квітня 2025 року по справі №404/2814/25 постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим були скасовані.
Вважав, що внаслідок бездіяльності з боку правоохоронних органів щодо досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень, йому були завдані душевні страждання та переживання, що полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні звичайного укладу життя, постійному проведенні часу в судах з метою примушування працівників правоохоронних органів виконувати свої обов`язки та розглядати його заяви, що вимагало від нього докладання додаткових зусиль для поновлення порушеного права.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, відшкодувати завдану йому моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 70000 грн, спричинення якої пов`язував з фактами протиправної бездіяльності слідчих ТУ ДБР у м. Миколаєві та прокурорів Кіровоградської обласної прокуратури.
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 08 грудня 2025 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.
Кіровоградська обласна прокуратура направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 08 грудня 2025 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
ТУ ДБР у м. Миколаєві також подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якій просило залишити без змін оскаржуване ним рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 березня 2025 року (справа № 404/1791/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність службових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного Бюро розслідування, розташованого у м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 14.02.2025 року. Протягом 24 годин після отримання цієї ухвали зобов`язано начальника Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного Бюро розслідування у м. Миколаєві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 14.02.2025 про те, що 07.10.2024 року службові особи ГУНП в Кіровоградській області могли незаконно проникнути та провести обшук без ухвали слідчого судді в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33).
На виконання зазначеної ухвали слідчого судді 11 березня 2025 року Третім слідчим відділом (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного Бюро розслідування у м. Миколаєві внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025150030000361 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.365 КК України відомості, що містилися у заяві ОСОБА_1 від 14.02.2025 про те, що 07.10.2024 року службові особи ГУНП в Кіровоградській області могли незаконно проникнути та провести обшук без ухвали слідчого судді в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.37 зворот).
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 березня 2025 року (справа №404/2438/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано посадових осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві, протягом 24 годин з часу отримання цієї ухвали слідчого судді, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 12.03.2025 про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.35-36).
На виконання вимог зазначеної ухвали до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025150030000459 від 07.04.2025 року внесено відомості за заявою ОСОБА_1 від 12.03.2025 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.382 КК України (т.1 а.с.37).
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2025 року (справа № 405/1414/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано службову особу Кіровоградської обласної прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв, повідомлень про кримінальні правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 12.03.2025 у строки та у порядку, визначеному ст.214 КПК України (т.1 а.с.5-6).
На виконання вимог зазначеної ухвали до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42025120000000036 від 26.03.2025 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 371 КК України внесено відомості за заявою ОСОБА_1 від 12.03.2025 про незаконне тримання його під вартою понад 60 годин з моменту затримання 07.10.2024 о 21.08 год працівниками ГУНП в Кіровоградській області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42024120000000175 від 20.09.2024 за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України (т.1 а.с.34).
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2025 року (справа №405/1858/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано прокурора Кіровоградської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.03.2025 року (т.1 а.с.7).
На виконання вимог зазначеної ухвали до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42025120000000045 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.163 КК України 07.04.2025 року внесено відомості за заявою ОСОБА_1 від 28.03.2025 (т.1 а.с.34 зворот).
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 квітня 2025 року (справа №404/2814/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Максима Балаєнка від 21.03.2025, прийняту в рамках кримінального провадження №62025150030000361 про відмову у визнанні потерпілим, скасовано. Зобов`язано старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Максима Балаєнка, або іншого слідчого, який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №62025150030000361, повторно, з урахуванням викладених в мотивувальній частині цієї ухвали обставин, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.03.2025 про залучення його в якості потерпілого (т.1 а.с.38).
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2025 року (справа №404/3689/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Максима Балаєнка від 11.04.2025, прийняту в рамках кримінального провадження №42025120000000036 про відмову у визнанні потерпілим скасовано. Зобов`язано старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Максима Балаєнка, або іншого слідчого, який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №42025120000000036, повторно, з урахуванням викладених в мотивувальній частині цієї ухвали обставин, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.04.2025 про залучення його в якості потерпілого (т.1 а.с.13-14).
21.05.2025 в рамках кримінальних проваджень №№62025150030000361 та 42025120000000036 ОСОБА_1 визнано потерпілим та вручено пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого, а також старшим оперуповноваженим відділу оперативних розслідувань Кіровоградського управління ДВБ НП України майором поліції Гуровським Ю.В. на підставі доручення слідчого, наданого в рамках зазначених кримінальних проваджень, допитано ОСОБА_1 у якості потерпілого (т.1 а.с.86-92).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди ТУ ДБР у м. Миколаєві та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків, про які він вказував.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним законодавством України.
Відповідно до ч.4 ст.216 КПК України слідчі органів Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених особами, зазначеними у даній статті, а також злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту п.п.1, 5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно з ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Тобто, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їхніх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їхньою діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).
Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблено висновок про те, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити, по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У випадку, якщо порушення (дія/бездіяльність) уповноваженого органу має триваючий характер, встановленню підлягає також конкретно визначений період бездіяльності такого органу, оскільки вказана обставина впливає на визначення розміру моральної шкоди.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові від 30 січня 2019 року у справі №199/1478/17 (провадження №61-4779св18) Верховний Суд зазначив, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Верховний Суд у постанові від 17 січня 2020 року у справі №638/11414/18 (провадження № 61-2685св19) вказав, що самі факти винесення слідчим суддею ухвал про зобов`язання відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати розслідування, а також про скасування постанови про закриття кримінального провадження є недостатніми для застосування наслідків цивільно-правового характеру делікту. Не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвал не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди.
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №638/17962/15 (провадження №61-9574св20) також зазначено, що сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені.
Верховний Суд у цілій низці постанов, а саме від 01 квітня 2020 року у справі №641/7772/17, від 30 червня 2020 року у справі №641/7984/17, від 11 вересня 2020 року у справі №638/11416/18, від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19, від 03 березня 2021 року у справі №638/17962/15, зазначав, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Для встановлення факту заподіяння моральної шкоди внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, необхідна наявність усіх складових елементів правопорушення, сукупність яких згідно з законом є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №638/8636/17-ц також зазначено, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню відповідно до статей 23, 1167, 1174 ЦК України.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, ОСОБА_1 не було надано належних і достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями ТУ ДБР у м. Миколаєві або прокурорами Кіровоградської обласної прокуратури та відповідно існування причинно-наслідкового зв`язку між діями, рішеннями вказаних органів та наслідками у вигляді ймовірно завданої за твердженням позивача моральної шкоди під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №62025150030000361 від 11.03.2025 за ч.1 ст.365 КК України, №62025150030000459 від 07.04.2025 за ч.3 ст.382 КК України, №42025120000000036 від 26.03.205 за ч.2 ст.371 КК України та №42025120000000045 від 07.04.2025 за ч.1 ст.163 КК України. Крім того, ОСОБА_1 не надано належних доказів і на підтвердження фактів погіршення його стану здоров`я, і, зокрема, звернення до медичних закладів, за психологічною допомогою.
Враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідача – ТУ ДБР у м. Миколаєві та настанням тих негативних наслідків для нього, що заподіяли моральну шкоду суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 08 грудня 2025 року- без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко