ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2957/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 р. (суддя Казанчук Г.П.) в адміністративній справі №340/2957/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, що прийнято у вигляді протоколу №85/975 від 28.02.2025 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати недоплаченої одноразової грошової допомоги з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі 300 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2024 року – рік, в якому встановлено інвалідність ОСОБА_1 ; стягнути з Міністерства соціальної політики України моральну шкоду в розмірі 5000000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось про те, що у 2024 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності через поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини та визнаний непридатним до військової служби, а відтак має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення інвалідності ІІ групи. Проте, всупереч вказаному, позивач отримав 182700 гривень одноразової допомоги, оскільки згідно з рішенням Міністерства соціальної політики України, вказана сума є різницею між раніше виплаченою одноразовою допомогою, яка розрахована станом на 2015 рік. Оскільки позивачу встановлена ІІ група інвалідності 23.05.2024 року у зв`язку із пораненням, яке було отримане у 2023 році, а тому розмір одноразової грошової допомоги має бути обрахований виходячи із розміру мінімального прожиткового мінімуму станом на 2024 рік.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, причина: "поранення, так, пов`язані із захистом Батьківщини" 08.05.2015, та ІІ групи інвалідності 31.05.2024, причина: "поранення, травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини", відбулося з різних підстав та внаслідок отримання інших травм (поранень). Судом першої інстанції помилково встановлено, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, навіть у випадку зміни причинного зв`язку отримання інвалідності, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.10.07.2023 позивач отримав нову травму, внаслідок якої і було встановлено другу групу інвалідності. Суд першої інстанції вдався до хибних висновків, що не гуртуються на нормах права та встановив, що позивачу була встановлена вища група інвалідності внаслідок повторного огляду, а відтак має відбуватися доплата, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності, тобто станом на 2015 рік. Друга група інвалідності позивачу була встановлена не внаслідок переогляду та погіршення його стану після встановлення третьої групи, а саме внаслідок отримання абсолютно нової травми. Відтак, одноразова грошова допомога має бути виплачена позивачу в повному обсязі в порядку, визначеному законом. Висновки суду першої інстанції не узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду у постанові від 02.09.2025 № 240/4278/24 та постанові від 19.09.2022 № 240/8578/20.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Міністерство оборони України просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на те, що чинним законодавством не передбачено повторну виплату одноразової грошової допомоги в залежності від кількості отриманих захворювань, поранень, травм та ушкоджень здоров`я. Розмір одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України і безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності вперше. Зазначений висновок узгоджується з правової позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2024 р. у справі № 240/512/22, від 08 травня 2024 р. у справі № 240/17749/20 та від 18 червня 2024 р. у справі № 240/20065/20. Тому підстав для прийняття комісією рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року немає. Правова позиція Верховного Суду в подібних правовідносинах викладена і в постанові від 14.11.2024 по справі № 560/419/24.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Міністерство соціальної політики України просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на те, що позивач не навів обґрунтування вимог в апеляційній скарзі та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки
органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Мінсоцполітики не порушувало права та законні інтереси позивача й діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Конституцією України, Законами України.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено в ухвалах суду від 02 грудня 2025 р. та від 10 лютого 2026 р.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 10 ААВ №863610 ОСОБА_1 за результатом первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з 08.05.2015 року; причини інвалідності – травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; інвалідність встановлена до 01.06.2016 року (а.с.21). 
У довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА №610402 ОСОБА_1 за результатом повторного огляду визначено ІІІ групу інвалідності безтерміново; причини інвалідності – травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.22). 
У травні 2024 року позивачу була встановлена II група інвалідності внаслідок поранення, травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, безтерміново, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Сергія 12ААГ №605345 від 23.05.2025 (а.с.23).
25.09.2024 позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини до Міністерства оборони України (а.с.28).
Згідно Витягу з протоколу від 28.02.2025 року №85/975 ОСОБА_1 , у зв`язку із зміною групи інвалідності та причинного зв`язку інвалідності, на підставі довідок МСЕК серія 10ААВ №863610 від 25.05.2015 та серії 12 ААГ №605345 від 23.05.2024 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатним осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність (2015), в сумі 182700 (надалі – спірне рішення, а.с.44).
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що, виплативши позивачу різницю між 300 та 150-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2015), у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідки МСЕК серія 12 ААГ №605345, в сумі 182700,00 грн (1218 х 150), відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Позовна вимога, спрямована на Міністерства соціальної політики України про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000000 грн. є обґрунтована лиш протиправністю дії посадових осіб Міністерства соціальної політики України, при цьому такі дії не конкретизовані та не є предметом даного спору. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.п. 4 п.2 ст. 16).
Згідно підпункту "б" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). 
Як свідчать наявні у справі письмові докази, позивачу вперше була встановлена третя група інвалідності з 08.05.2025 до 01 червня 2016. При повторному огляді 24.05.2017 йому була встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина інвалідності при первинному та повторному огляді не змінилась - "травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".
23 травня 2024 р. відбувся повторний огляд позивача, за наслідками якого йому було встановлено другу групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності - "поранення, травма пов`язані із захистом Батьківщини".
Отже, вища група інвалідності була встановлена позивачу під час повторного (наступного) огляду, що прямо відображено у довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12АГГ №605345 (а.с.23). Причини інвалідності в обох випадках підпдають під дію статей 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим в постанові від 02 вересня 2025 р. у справі №240/4278/24, на застосуванні якого наполягає скаржник/позивач, "підставою для призначення одноразової грошової допомоги є виключно встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності, які настали внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, у тому числі у зв`язку із захистом Батьківщини, оскільки зазначеними нормативними актами чітко визначено, що таке право виникає лише у випадках поранення, контузії, травми, каліцтва, отриманих під час проходження військової служби, або захворювання, прямо пов`язаного з її виконанням.
Відтак лише встановлення інвалідності з вищенаведених вище причин, породжує у військовослужбовця або особи, звільненої з військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, юридичне значення має саме факт первинного встановлення інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби, адже він визначає момент виникнення права на виплату та прожитковий мінімум, з якого має обчислюватися її розмір.
Натомість випадки встановлення інвалідності з причин, що не мають зв`язку з виконанням військового обов`язку (побутова травма, загальне захворювання тощо), не підпадають під дію спеціального правового регулювання та не можуть визначати дату для обчислення розміру одноразової грошової допомоги. Інше тлумачення фактично розширювало б межі застосування Закону № 2011-XII та Порядку № 975 на категорії осіб, які не зазнали ушкоджень здоров`я у зв`язку з виконанням військового обов`язку, що суперечило б як їхній меті, так і соціальному призначенню.
Отже, для правильного застосування Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 вирішальне значення має не будь-який факт встановлення інвалідності як такий, а саме той факт, який прямо пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби чи захистом Батьківщини. Лише з цього моменту виникає право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-ХІІ, та визначається розмір такої допомоги".
Колегія суддів зазначає, що вперше, у 2015 році, інвалідність була встановлена позивачу внаслідок травм, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. У 2024 році при повторному огляді змінено і групу інвалідності і причинний зв`язок, що підпадає під дію пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Скаржник/позивач наполягає на тій обставині, що у 2024 році друга група інвалідності йому була визначена за обставин іншої травми, поранення, що, на його переконання, є підставою для виплати одноразової грошової допомоги без врахування раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2024 р. у справі №560/419/24 зазначив наступне:
"нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, якими врегульовано виплату одноразової грошової допомоги, не визначено в якості умови, яка впливає на визначення дня виникнення права на отримання допомоги, такої умови як зміна причинного зв`язку настання інвалідності. Таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності (п.38, п.39).
Натомість... якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв) - (п.40).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених до Міністерства оборони України, ґрунтуються на обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Щодо позовних вимог, пред`явлених позивачем до Міністерства соціальної політики України про "стягнення моральної шкоди".
Частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Позивач, заявивши до стягнення суму у 5000000 грн. у відшкодування моральної шкоди, не оскаржив жодного рішення, дій чи бездіяльності Міністерства соціальної політики України, як суб`єкта владних повноважень. 
Разом з цим, у позовній заяві він зазначив, що "правове обґрунтування дії посадових осіб Міністерства соціальної політики України не ґрунтується на вимогах закону; є протиправними, а відтак порушені права Позивача підлягають задоволенню". Він також вказав на те, що держава Україна в особі Міністерства соціальної політики України не вжила жодних заходів щодо його протезування (арк. 14, 15 позов.заяви).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не навів жодних обставин, за яких Міністерством соціальної політики України порушені його права, не надав і не повідомив суд про наявність доказів на підтвердження таких обставин. Апеляційна скарга в цій частині зведена до відтворення змісту описової частини позовної заяви також без конкретизації обставин справи. 
Натомість, Міністерство соціальної політики України у письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача повідомило про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено з переліком суб`єктів господарювання, до яких можна звернутися з питань забезпечення засобами реабілітації, а також механізмом забезпечення засобами реабілітації та отримання компенсації.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 р. в адміністративній справі №340/2957/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 лютого 2025 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш