КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2026 року м. Київ справа №320/42933/25

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Білоноженко М.А.,
суддів Кочанова П.В.
Лиска І.Г.
розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження у порядку письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )	
до	Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2) Міністерства у справах ветеранів України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 34, код ЄДРПОУ 42657144)	
про	визнання протиправною та скасування постанови	

встановив:

ОСОБА_1 (далі також - Позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:
- постанову Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 №381 визнати протиправною, нечинною;
- визнати протиправні дії Уряду України (головного відповідача) (код ЄДРПОУ 00031101, вул. М. Грушевського, б. 12/2, м. Київ, 01008, тел. (044)-256-79-71, телефакс. (044)-256-60-07, e-mail: citizensts@kmu.gov.ua) у затвердженні постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 №381 по обмеженню конституційних прав, законних інтересів, свобод, гарантій та соціального захисту особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, ОСОБА_1 , порушив та проігнорував вимогами статей 8, 19, 22, 46, 48, 58, 64, 92 Конституції України - Основного Закону України, статей 2, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статей , 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- визнати протиправні дії Міністерства у справах ветеранів України (співвідповідача) (код ЄДРПОУ 42657144, вул. Хрещатик, б. 34, м. Київ, 01001, тел. + 38(063)-688-93-62, e-mail: control@mva.ua, сайт: www.mva.gov.ua) в підготовці та поданні на затвердження до Уряду України (головного відповідача) проекту постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 №381 по обмеженню конституційних прав, законних інтересів, свобод, гарантій та соціального захисту особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, ОСОБА_1 , порушив та проігнорував вимогами статей 8, 19, 22, 46, 48, 58, 64, 92 Конституції України - Основного Закону України, статей 2, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статей , 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист;
- керуючись статтею 7 КАС, звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності нормативно-правового акта України - постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 №381, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Уряду та Міністерства у справах ветеранів України порушують його права на отримання безоплатного проїзду, а саме талонів на такий безоплатний проїзд, на всі види транспорту один раз на рік (туди і назад), які позивач отримував на підставі талонів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.01.1995 №1.
Позивач наполягає на тому, що оскаржуваною постановою відповідачі звузили його права, порушили положення Конституції України, а також вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Представник відповідача - Кабінету Міністрів України подав відзив, в якому проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що Уряд при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Представник відповідача - Кабінету Міністрів України наголошував на тому, що відповідно до Закону №3551-XII Уряд України реалізує повноваження щодо ветеранів війни та гарантування їх соціального захисту через нормативні акти, які визначають пільги, компенсації та програми підтримки. Зокрема, Уряд впроваджує електронні посвідчення ветерана, а також може ініціювати фінансові виплати, встановлювати пільги на ліки, медичне обслуговування, санаторно-курортне лікування та надавати соціальну допомогу членам сімей.
Крім цього, представник відповідача зазначив, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення Урядом України положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної у справі Постанови, а зводяться виключно до наявності у Позивача певних передчасних побоювань, щодо неможливості використання талону на відповідний рік на проїзд саме всіма видами транспорту, що зазначені в ньому.
Міністерство у справах ветеранів України не скористалось своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти задоволення висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, в яких зауважив на тому, що Урядом порушено порядок прийняття оскаржуваної постанови.
В подальшому, позивачем подано клопотання 03 грудня 2026 року про здійснення розгляду справи за наявними матеріалами у порядку загального писмьвого позовного провадження без залучення позивача до судових засідань.
Позивач повторно подавав заяви (18 грудня 2025 року, 02 лютого 2026 року, 11 лютого 2026 року) про проведення розгляду справи у порядку письмового провадження, проте зауважив про необхідність його участі при розгляді справи у порядку письмового провадження
Представники відповідачів також подали заяву про завершення розгляду справи у порядку загального провадження, з урахуванням поданої заяви позивача, у порядку письмового провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та вирішено завершити розгляд справи у порядку загального письмового провадження, з урахуванням поданих заяв учасниками справи.
В подальшому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року визнано необґрунтованим відвід, поданий позивачем у відношенні судді Білоноженко М.А. Справу передано для визначення судді відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для розгляду заяви про відвід головуючої судді Білоноженко М.А.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Білоноженко М. А. в адміністративній справі № 320/42933/25 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту - відмовлено.
В подальшому, позивач повторно подав заяву про проведення розгляду справи у порядку письмового провадження, проте зауважив про необхідність його участі при розгляді справи у порядку письмового провадження.
Колегія суддів зауважує, що подана заява суперечить положенням Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), оскільки відповідно до положень статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки позивачем вже було заявлено клопотання про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження, яке задоволено колегією суддів, а інших доказів на підтвердження необхідності проведення судового засідання за участі позивача, останнім не надано, тому колегія суддів відмовляє в задоволенні такого клопотання.
Більше того, вартий уваги той факт, що розгляд справи у порядку письмового провадження відбувається за участі колегії суддів та наявних матеріалів справи, що за своєю суттю виключає участь інших учасників справи при такому розгляді.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, з 2016 року перебуває на обліку в: а) Управлінні соціальної та ветеранської політики Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління); б) Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХII, соціальні виплати відповідно до вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
В січні 2025 року працівниками Управління було видано позивачу лист талонів нового зразка на період з 2025 по 2029 роки, за формою та зразком згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 №381.
До 1 січня 2025 року позивач користувався листом талонів за формою та зразком згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.1995 №1.
Позивач наголошує, що відмінність нового листа талонів від старого: у старому листі талонів було 5 відривних талонів на 5 видів транспорту (окремо, туди та назад): залізничний, повітряний, автомобільний, морський, річковий. У новому ж листі талонів зроблено відривний талон один (туди на назад), в якому 4 види транспорту всі разом: залізничний, водний, повітряний, міжміський автомобільний транспорт.
Позивач зазначає, що один лист талону на рік нового зразка дає можливість скористатися тільки одним видом транспорту. Проте автоматично не дає можливості скористатись іншими видами транспорту.
Вважаючи дії Уряду України при затвердженні постанови Кабінету Міністр України від 21.04.2021 №381 протиправними, неконституційними, такими, що порушують вимоги Конституції України - Основного Закону України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", останній звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.
Так, Позивачем оскаржується Постанова Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 № 381 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 і від 2 січня 1995 р. №1».
Цією постановою Кабінет Міністрів України вирішив:
Внести до постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218; Офіційний вісник України, 2009 р., № 3, ст. 85) та від 2 січня 1995 р. № 1 "Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302" (ЗП України, 1995 р., № 3, ст. 68; Офіційний вісник України, 2018 р., № 68, ст. 2294) зміни, що додаються.
Установити, що листи талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості, видані до набрання чинності цією постановою, дійсні протягом строку, на який їх видано.
Адміністративний позов обґрунтовано тим що, на думку Позивача, Кабінет Міністрів України під час прийняття оскаржуваної постанови від 21.04.2021 №381, порушено та проігноровано основні вимоги статей Конституції України - Основного Закону України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» по захисту конституційних прав, законних інтересів, свобод, гарантій та соціального захисту особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, - ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, де зазначено що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах врегульовані Законом України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями (частина третя статті 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
Відповідно до пункту 1 § 4 Регламенту Кабінет Міністрів планує свою роботу на основі та на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів, для чого розробляє і затверджує щорічний план дій щодо виконання зазначеної Програми, основні напрями економічної політики України, розробляє і подає на розгляд Верховної Ради Бюджетну декларацію та проект Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, проекти загальнодержавних програм, планує свою нормотворчу діяльність, зокрема з розроблення проектів регуляторних актів.
Згідно з пунктом 1 § 32 Регламенту проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.
Відповідно до пунктів 1, 2 § 33 Регламенту головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.
Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції.
Згідно з пунктом 5 § 33 Регламенту проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов`язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономіки (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань та щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України, зміни персонального складу Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, а також проектів актів з питань утворення та організації роботи комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств, оголошення відбору та призначення чи погодження кандидатур претендентів на посаду керівників і членів наглядових рад таких підприємств).
Як вбачається з матеріалів справи, проект постанови Кабінету Міністрів України № 381 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 і від 2 січня 1995 р. № 1» розроблено Міністерством у справах ветеранів України за власною ініціативою.
Відповідно до пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 і від 2 січня 1995 р. № 1» (далі - проект акта) проект акта розроблений з метою затвердження в новій редакції зразків бланків деяких документів, що видаються ветеранам війни, та уточнення процедури їх видачі.
Обґрунтуванням необхідності прийняття акта є реалізація прав ветеранів, які відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на можливість скористатися своїх правом на пільговий проїзд один раз на два роки ( проїзд туди й назад) лише одним із видів транспорту за їх вибором. їм видається іменний бланк листа талонів, зразок якого затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.1995 № 1 «Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302» (зі змінами).
При цьому зразки бланків листів талонів містять окремі талони на кожен вид транспорту, із зазначенням року та напрямку (туди або назад) використання, що призводить до неоднозначності у їх використанні.
Згідно із статтею 10 вище вказаного Закону до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать дружини (чоловіки), які не одружилися вдруге, та діти, які не мають ( і не мали) своїх дітей).
Однак пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (зі змінами) (далі - Положення), не передбачено підстав, за якими продовжується дія посвідчення члена сім`ї загиблого дружинам (чоловікам) та дітям.
Також потребувала уточнення процедура видачі посвідчень ветеранів війни з числа громадян інших держав, що перебували у складі колишнього СРСР, у разі їх переїзду на постійне місце проживання в Україні, оскільки зі змісту абзацу третього пункту 7 Положення випливає, що пенсіонерам з їх числа зазначені посвідчення видаються органами соціального захисту населення у разі отримання виплат в органах Пенсійного фонду України, а тим з них, які не досягли пенсійного віку, посвідчення ветерана війни та особи, на яку поширюється чинність Закону, видається органами зазначеними в абзацах першому та другому пункту 7 Положення.
Пунктами 7 та 7-1 Положення визначено перелік органів, уповноважених на видачу посвідчень та листів талонів на пільговий проїзд учасникам бойових дій, однак Мінветеранів не визначено органом, уповноваженим видавати листи талонів на пільговий проїзд учасникам бойових дій.
Крім того, Положенням не передбачено видачі нового посвідчення, у разі зміни особистих даних (прізвище, імя та по батькові) ветерана війни, а також не встановлено повноваження органу соціального захисту населення вилучати ( із залишенням на зберіганні) посвідчення учасника бойових дій, у разі встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Проектом акта пропонувалося, зокрема:
затвердити в новій редакції зразки бланків листів талонів для пільгового проїзду, окремий талон який міститиме всі види транспорту, із зазначенням року та напрямку (туди або назад) використання);
визначити Мінветеранів уповноваженим органом на видачу листів талонів на пільговий проїзд учасникам бойових дій;
врегулювати питання видачі особам з інвалідністю внаслідок війни І групи на супроводжуючу їх особу листів талонів на пільговий проїзд;
Як вбачається з пояснювальної записки до проекту постанови, проект акта погоджено без зауважень Міністерством цифрової трансформації України, Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та громадською спілкою «Всеукраїнське об`єднання «Національна асамблея людей з інвалідністю України», погоджений із зауваженнями, які враховано, - Уповноваженим Президента України з прав людей з інвалідністю та Уповноваженим з прав осіб з інвалідністю; із зауваженнями, які враховано частково, - Міністерством юстиції України.
Застереження Міністерства фінансів України щодо доцільності виключення посилання на 2020 рік у проекті зразків талонів на пільговий проїзд ветеранам війни враховано.
Державна регуляторна служба України повідомила, що проект акта не містить норм регуляторного характеру.
З метою дотримання процедури прийняття постанови, проект акта надіслано до Національного агентства з питань запобігання корупції.
З наведеного вбачається, та з чим погоджується колегія суддів, що Кабінетом Міністрів України дотримано процедуру (порядок) прийняття оскаржуваної постанови, що в свою чергу, свідчить про помилковість висновків позивача щодо такого порушення.
Як вже зазначалось колегією суддів, згідно з частиною 1 статті 1 вище вказаного Закону система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.
Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено основні повноваження Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 вище вказаної статті у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій Уряд України:
- забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян;
- забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій;
- забезпечує розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту осіб з інвалідністю, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення.
Частина друга стаття 1-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також - Закон № 3551-XII) передбачає, що державна політика соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України - цілеспрямована, системна діяльність органів державної влади щодо забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства.
Державна політика у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України формується та реалізується на принципах соціальної справедливості під час встановлення обсягу пільг та гарантій, комплексності під час формування та реалізації заходів адаптації ветеранів війни до мирного життя, належного фінансового забезпечення передбачених законом пільг та гарантій зазначеній категорії громадян, відкритості та рівного доступу до інформації про державні пільги та гарантії, механізми їх реалізації, доступу до реалізації права на отримання всіх пільг та гарантій, прозорості та підзвітності діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України (частина третя стаття 11 Закон № 3551-ХІІ).
Відповідно до Закону № 3551-XII Уряд України реалізує повноваження щодо ветеранів війни та гарантування їх соціального захисту через нормативні акти, які визначають пільги, компенсації та програми підтримки. Зокрема, Уряд впроваджує електронні посвідчення ветерана, а також може ініціювати фінансові виплати, встановлювати пільги на ліки, медичне обслуговування, санаторно-курортне лікування та надавати соціальну допомогу членам сімей.
З наведеного колегія суддів висновує, що саме на Кабінет Міністрів України покладається обов`язок щодо забезпечення розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту осіб з інвалідністю, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення, а тому при прийнятті оскаржуваної постанови Уряд діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства.
Стосовно суті порушеного питання позивачем, а саме: щодо обмеження його конституційних прав, законних інтересів, свободу, гарантії на соціальний захист особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи прийняттям оскаржуваної Постанови Кабінету Міністрів України № 381, ігноруючи та порушуючи вимоги Закону № 3551-ХІІ, колегія суддів зазначає таке.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 13 Закону 3551-ХІІ передбачені пільги особам з інвалідністю внаслідок війни.
У відповідності до пункту 21 частини першої цієї статті особам з інвалідністю І і II груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди І назад) зазначеними видами транспорту.
Згідно пункту 2 оскаржуваної постанови Кабінет Міністрів України постановив установити, що листи талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості, видані до набрання чинності цією постановою, дійсні протягом строку, на який їх видано.
В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 02 січня 1995 року №1 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 21994 року №302, згідно з пунктом 2 якої, додатки №3 та №4 було викладено в наступній редакції.
Відповідно до примітки до Додатку № 3 безоплатний проїзд надається один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом у поїздах і вагонах (каютах, салонах) усіх категорій (класів). Пільгові квитки придбаваються в обмін на талони за пред`явленням листа талонів і посвідчення (довідки) про право на пільги. Талони і квитки без посвідчення (довідки про право на пільги недійсні. Талони можуть бути використанні для проїзду тільки протягом зазначеного у них року. У разі втрати талони і квитки не поновлюються. Виданий квиток заміні або передачі іншим особам не підлягає. На пасажирів, які здійснюють поїздки за пільговими квитками, поширюються всі правила і умови перевезень, що діють на відповідному виді транспорту.
Відповідно до примітки до Додатку № 4 50-відсоткова знижка вартості проїзду надається один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом у поїздах і вагонах (каютах, салонах) усіх категорій (класів). Пільгові квитки квитки придбаваються в обмін на талони за пред`явленням листа талонів і посвідчення (довідки) про право на пільги. Талони і квитки без посвідчення (довідки) про право на пільги недійсні. Талони можуть бути використанні для проїзду тільки протягом зазначеного у них року. У разі втрати талони і квитки не поновлюються. Виданий квиток заміні або передачі іншим особам не підлягає. На пасажирів, які здійснюють поїздки за пільговими квитками, поширюються всі правила і умови перевезень, що діють на відповідному виді транспорту.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 установлено, що виготовлення бланків посвідчень ветеранів війни і бланків листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості та нагрудних знаків здійснюється для осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників війни та членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни і членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, - за замовленням Міністерства у справах ветеранів.
Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (далі - Порядок) лист талонів на право одержання проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості (далі - лист талонів) - документ, на підставі якого учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни надається право на пільговий проїзд згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13 Закону.
Абзацом другим пункту 11 Порядку передбачено, що листи талонів видають:
учасникам бойових дій - Мінветеранів, Держспецтрансслужба, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро, органи Мін`юсту, Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, розвідувальних органів, Управління державної охорони, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, а також міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, в яких утворені комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 1.3 січня 1995 р. № 16 "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в порядку, затвердженому відповідними державними органами згідно із законодавством; особам з інвалідністю внаслідок війни - місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи, особам з інвалідністю внаслідок війни з числа іноземців та осіб без громадянства, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, - Мінветеранів в установленому ним порядку.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 11 Порядку особам з інвалідністю внаслідок війни І групи, які потребують супроводу, також видається листи талонів на право одержання проїзних документів (квитків) з 50-відсотковою знижкою їх вартості на особу, що їх супроводжує.
Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 11 Порядку у разі припинення органу, зазначеного в абзаці другому цього пункту, без визначення правонаступника, якому передається функція з видачі учасникам бойових дій листів талонів, такі листи талони видаються учасникам бойових дій Мінветеранів у встановленому ним порядку.
Органи, зазначені у пунктах 9-11 цього Порядку, вносять в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення інформацію про осіб, яким видано відповідне посвідчення ветерана, нагрудні знаки та листи талони, до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, а в разі відсутності технічної можливості органи, уповноважені на видачу посвідчень ветерана (крім Мінветеранів), подають таку інформацію (за наявності) щомісяця до 15 і 28 числа Мінветеранів із дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом за формою згідно з додатком 1 (пункт 12 Положення).
Учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ і III груп з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних місцевих структурних підрозділів з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) у посвідчення ветерана (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк-вкладка, яка засвідчується відповідно до пункту 14 цього Порядку (пункт 13 Положення).
Відповідно до протоколу узгодження позицій щодо проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 і від 02 січня 1995 р. №1», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни надається, зокрема, право безоплатного або 50- відсотковою знижкою проїзду один раз на рік або один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом.
Інструкція про порядок видачі посвідчень учасника бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни, нагрудних знаків і листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) визначає порядок видачі посвідчень учасника бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни у паперовій формі (далі - посвідчення ветерана), нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій", "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни" (далі - нагрудний знак) і листів талонів на право одержання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) з 50-відсотковою знижкою їх вартості та безоплатно (далі - лист талонів), а також їх обліку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів висновує, що проектом акта лише затверджуєються в новій редакції зразки бланків листів талонів для пільгового проїзду, окремий талон який міститиме всі види транспорту, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із зазначенням року та напрямку використання (туди і назад).
Крім цього, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд, у постанові від 24 травня 2024 року у справі №140/12873/23, трактує сполучник «та» як вимогу одночасного виконання умов (кумулятивний характер), тоді як «або» вказує на альтернативність (диз`юнктивний характер). Помилкове розмежування цих сполучників судами нижчих інстанцій є підставою для скасування рішень, оскільки «або» передбачає вибір, а «та» - сукупність.
З наведеного вбачається, що диспозиція пункту 21 статті 13 Закону №3551-ХІІ встановлює таке: особам з інвалідністю I і II груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту.
Вказані види транспорту розділені сполучником «або», який за своєю суттю вказує на альтернативність, а не поєднання усіх видів транспорту, якими вказані вище особи, зокрема Позивач, можуть користуватись один раз на рік.
В той же час, згідно правил української мови, «кома», може замінювати сполучник «або» (та інші розділові сполучники) при переліку, коли вони пропущені. Також, «кома» ставиться при безсполучниковому зв`язку, де словосполучник «або» презюмується.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що сполучник «або» в даному випадку вказує на альтернативність і розмежовує кожен вид транспорта, натомість, трактування його з позиції позивача може бути проблематикою синтаксичного характеру, тобто стосується побудови речення.
Підсумовуючи викладене, чинним законодавством передбачено порядок видачі ветеранам війни листів талонів на право одержання ветераном війни проїзних квитків безоплатно та з 50- відсотковою знижкою їх вартості, з метою використання одного виду транспорту один раз на рік (туди і назад).
В контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно- правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічний висновок, викледний у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №280/4039/20.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, у вищезгаданому рішенні, Конституційний Суд України вказав, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, колегія суддів повинна пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення Урядом України та Міністерством у справах ветеранів України положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної у справі Постанови, а зводяться виключно до наявності у позивача певних передчасних побоювань, щодо неможливості використання талону на відповідний рік на проїзд саме всіма видами транспорту, що зазначені в ньому.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд-
в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2) та Міністерства у справах ветеранів України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 34, код ЄДРПОУ 42657144) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Білоноженко М.А.

Судді Кочанова П.В.

Лиска І.Г.