Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Справа№200/781/26 

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) у якій просить: 
визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, допомогу на оздоровлення) з 29.01.2020 по 10.04.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, допомогу на оздоровлення) за період з 29.01.2020 по 10.04.2020 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (з урахуванням вже виплачених сум).
визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС, за постановою КМУ №889 від 22.09.2010;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС, за постановою КМУ №889 від 22.09.2010;
визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 та з урахуванням винагороди АТО/ООС;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 та з урахуванням винагороди АТО/ООС;
зобов`язати відповідача нарахувати і виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає таке. 
Позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації на особливий період з 11.03.2015 по 25.03.2016 та за контрактом з 25.03.2016 до 10.04.2020.
Після ознайомлення з архівними відомостями про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення, які надано відповідачем 21.08.2025, у відповідь на адвокатський запит представника позивача, стало зрозуміло, що відповідачем грошове забезпечення позивачу нараховувалося у неналежному розмірі. Зокрема посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати протиправно обраховувалися, виходячи з розміру 1762 грн замість розміру прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2020 у розмірі 2102,00 грн.
Крім того, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення за 2015 – 2020 роки не ураховував щомісячні додаткові винагороди АТО/ООС, винагороди за постановою КМУ № 889. 
Позивач у цих правовідносинах посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18 та від 09.06.2022 у справі №200/11472/20-а. 
Також, на переконання позивача, відповідач, нараховуючи позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, протиправно не врахував складові грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, у зв`язку із чим повинен провести перерахунок відповідної компенсації.
Окрім того позивач вважає, що наявні підстави для стягнення на його користь з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення.
Ухвалою від 06.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №200/781/26. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідача докази у справі, згідно наведеного в ухвалі суду переліку.
Вказана ухвала отримана відповідачем у електронному кабінеті 12.02.2026.
У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано, клопотань про продовження строку на надання відзиву до суду не надано. Оскільки неподання відзиву розгляду справи не перешкоджає (ч. 6 ст. 162 КАС України), суд розгляд такої здійснив на підставі наявних у ній матеріалів.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 громадянин України паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є учасником бойових дій про що йому 23.12.2025 видано посвідчення серія НОМЕР_4 .
Відомості військового квитка НОМЕР_5 свідчать, що ОСОБА_1 з 11.03.2015 призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та з 10.04.2020 звільнений (демобілізований) у запас. 14 липня 2020 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_6 № 117-РС призваний у Збройні Сили України за контрактом.
Військову службу з 11.03.2015 по 10.04.2020 проходив у ВЧ НОМЕР_1 .
Листом Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України від 18.08.2025 № 04.4.1/1632-25-Вих позивачу надано архівні відомості про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2015 по 31.12.2018.
Листом ВЧ НОМЕР_1 від 21.08.2025 № 09/14081-Вих, у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 18.08.2025, надано довідку про проходження. військової служби ОСОБА_1 у ВЧ НОМЕР_1 та особисті картки, архівні відомості за 2019 – 2020 роки.
Так, згідно архівної відомості з січня 2020 року по грудень 2020 року позивачу у квітні 2020 року нараховано грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 34 557,60 грн, допомогу на оздоровлення у розмірі 12 342,00 грн, матеріальну допомогу для вирішення СПП у розмірі 1320,00 грн.
Факт застосовування прожиткового мінімуму, установленого законом на 01.01.2018 – 1762,00 грн, при обрахунку грошового забезпечення позивача за спірний період підтверджується вказаною архівної відомістю.
Крім того, архівними відомостями за період з січня 2015 року по квітень 2020 року підтверджується отримання позивачем винагороди за участь в АТО (з квітня 2015 року по квітень 2020 року) та винагороди за ПКМУ № 889 з лютого 2016 року по лютий 2018 року. 
За встановлених обставин, правова позиція суду така.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, допомогу на оздоровлення) за період з 29.01.2020 по 10.04.2020 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (з урахуванням вже виплачених сум).
Статтею 17 Конституції України закріплено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ).
01 березня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі – Постанова №704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції, на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.
Отже, з 29 січня 2020 року - дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.
Разом з цим, Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Згідно статті 6 Закону №2017 базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 зазначено, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так, під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
Отже зазначення у пункті 4 постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
З огляду на вищезазначене, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначив, що враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу - Законів №294-ІХ та №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Водночас Верховний Суд вказав, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №380/7813/22, від 05.07.2023 у справі № 160/24227/21 та від 25.04.2024 у справі № 240/16735/21.
Відповідно до ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено: у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року – 2102 гривні
Щодо позовних вимог, які стосуються перерахунку та виплати додаткових та видів грошового забезпечення та премії, то перерахунку підлягають лише фактично нараховані та виплачені за спірний період види грошового забезпечення позивача, оскільки предметом даного спору не є установлення права на такі, а лише розрахункова сума, яка застосовувалася відповідачем для розрахунку та нарахування останніх.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС, та за постановою КМУ №889 від 22.09.2010.
Архівні відомості за період 2015-2020 років свідчать, що позивачу нараховувалася й виплачувалася допомога на оздоровлення у червні 2015 року у розмірі 2 895,50 грн, у квітні 2016 року у розмірі 4 488,50 грн, у лютому 2017 року у розмірі 4 760,25 грн, у травні 2018 року у розмірі 8 176,25 грн, у листопаді 2019 року у розмірі 10 439,00 грн, у квітні 2020 року у розмірі 12 342,00 грн. 
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011, з урахуванням змін та доповнень)
Стаття 9. Грошове забезпечення військовослужбовців
1. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
2. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Стаття 10-1. Право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них
1. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Інструкція № 558, з урахуванням змін та доповнень).
2. У цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
7. Допомога для оздоровлення
1. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
5. Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України N889 від 22.09.2010 з подальшими змінами (далі - Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови №889).
На виконання постанови КМУ №889, 02 лютого 2016 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ, яким затверджено Інструкцію №73 про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Пунктом 3 Інструкції №73 встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Пунктом 8 Інструкції №73 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Верховним Судом розглядалася справа з подібними правовідносинами й у постанові від 20.01.2022 у справі №520/15971/2020 суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: 
«Аналізуючи вказані правові норми Суд наголошує, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Зміст Постанови №889 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.
Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Отже, виключивши піднормативним актом щомісячну додаткову грошову винагороду зі складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат Міністерство внутрішніх справ України вийшло за межі наданого предмету регулювання порядку виплати такої винагороди.
Крім того, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15.».
Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи наведене правове регулювання та обставини справи, суд уважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода має враховуватися при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення, оскільки є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та, відповідно, складовою місячного грошового забезпечення позивача, як військовослужбовця, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, що прямо передбачено у п.1, та п. 5 ч. 7 Інструкції № 558. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.03.2016 № 188 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі – Інструкція № 188)
3. Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем проходження служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби – на підставі наказів начальників вищого рівня.
9. Винагорода виплачується пропорційно часу участі в АТО, заходах із забезпечення НБО чи у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах начальників органів Держприкордонслужби.
Архівними відомостями за період з січня 2015 року по квітень 2020 року (наявні у матеріалах справи) підтверджується отримання позивачем винагороди за участь в АТО (з квітня 2015 року по квітень 2020 року) Отже, надбавка за участь в АТО/ООС виплачувалася позивачу щомісяця та мала постійний (систематичний) характер, а тому має враховуватись при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26.04.2024 у справі № 380/1169/20.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 та з урахуванням винагороди АТО/ООС.
Інструкція № 558.
Розділ 8. Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби
Пункт 6. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Матеріали справи свідчать, що позивачу у квітні 2020 року нараховано грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 34 557,00 грн. 
Суд звертає увагу, та вказане стосується й попередньо аналізованих епізодів спірних правовідносин, що в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідачем вказаний обов`язок не виконано та не спростовано покликання позивача на обставини, які стали підставою для звернення із цим позовом до суду.
Відтак, оскільки відповідачем не доведено, що при нарахуванні компенсації за невикористані дні відпусток ним ураховано, сплачувану позивачу винагороду за участь в АТО/ООС, а судом відповідне право позивача установлено, то таке порушено право підлягає захисту у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки з урахуванням винагороди АТО/ООС.
Щодо вимог про перерахунок і виплату позивачу грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, то вказану вимогу теж належить задовольнити, що обґрунтовується викладеними вище висновками суду про розмір прожиткового мінімуму з якого має обраховуватися грошове забезпечення з 29.01.2020 та ураховуючи, що розмір компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, обчислюється з розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, тобто станом на квітень 2020 року.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).
Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 520/2020/19 та від 25.03.2025 у справі №400/8389/21.
Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
Судом установлено, що оспорювані виплати відповідачем не нараховано й, відповідно, не виплачено (власне це є предметом спору у цій справі), а тому, оскільки позивач просить нарахувати компенсацію на ще ненараховані суми грошового забезпечення, то суд вважає таку позовну вимогу передчасною та відмовляє у її задоволенні.
Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі №580/11000/23.
Ураховуючи наведене, у цій частині позовних вимог належить відмовити.
Отже позов має бути задоволено частково у спосіб та з мотивів, які викладено судом вище.
Судовий збір розподілу не підлягає, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись вимогами ст.ст.2, 6-11,12, 77, 90, 241 246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, допомогу на оздоровлення) з 29.01.2020 по 10.04.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, допомогу на оздоровлення) за період з 29.01.2020 по 10.04.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (з урахуванням вже виплачених сум).
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС та виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2020 роки з урахуванням щомісячних додаткових винагород АТО/ООС та виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (з урахуванням вже виплачених сум).
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, як учасника бойових дій за 2015-2020 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 та з урахуванням винагороди АТО/ООС.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки учасника бойових дій за 2015-2020 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 та з урахуванням винагороди АТО/ООС (та вже виплачених сум).
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.
Повний текст судового рішення складено 04.03.2026. 

Суддя І.В. Буряк