ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 2-7904/11
провадження № 22-ц/818/2745/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 січня 2026 року в складі судді Полякова О.В.
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович, про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 14.08.2025 про відкриття виконавчого провадження.
Скарга мотивована тим, що 21.05.2012 Дзержинським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-7904/11 про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAL2AD0000166337 від 18.11.2008 у розмірі 15 444,01 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/322 від 26.08.2011 складає 123 111,93 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1231,12 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Всього до стягнення 124 463,05 грн. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. від 11.11.2024 виконавчий документ №2-7904/11 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, припинено чинність арешту коштів боржника, припинено виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, припинено чинність арешту майна боржника. В цій же постанові про повернення приватним виконавцем визначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом 15677,65 грн, сума стягненої винагороди приватного виконавця 10878,50 грн. 
Зазначила, що вказаний залишок суми боргу був сплачений 11.07.2025 на рахунок стягувача. 
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа по скарзі стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В., в якій стягувач просив визнати постанову від 11.11.2024 про повернення виконавчого документу незаконною, скасувати її у зв`язку з невідповідністю залишку заборгованості. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 скарга стягувача задоволена частково, визнано незаконними дії Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. під час винесення постанови ВП № 73049692 від 11.11.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до вимог закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що вказуючи залишок нестягнутої суми в українській гривні в постанові про повернення стягувачу виконавчого документа приватним виконавцем не враховано валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині рішення та у виконавчому листі № 2-7904/11, згідно якого на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 15444,01 доларів США. 
Вказала, що оскаржуваною постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 14.08.2025 про відкриття виконавчого провадження порушено права боржника, оскільки заочне рішення суду від 08.02.2012 та виконавчий лист №2-7904/11 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» виконано у повному обсязі. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 стягнуто з боржника заборгованість у розмірі 124 463,05 грн, що і було зазначено у виконавчому листі. 
Вважала, що стягувач та приватний виконавець не мають права втручатися у рішення суду та самостійно визначати суму заборгованості до стягнення.
Зазначила, що у виконавчому листі № 2-7904/11 не зазначено стягувати з неї 12 832,38 доларів США, як вказано у оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2025. Отже вказана постанова приватного виконавця Кудряшова Д.В. є незаконною.
Просила скасувати постанову приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 14.08.2025 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 згідно із заявою стягувача залишку боргу за виконавчим документом 12 832,38 доларів США; на період розгляду даної скарги зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 78855203.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 січня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 14.08.2025 про відкриття виконавчого провадження порушено її права, оскільки заочне рішення суду від 08.02.2012 та виконавчий лист №2-7904/11 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» виконано у повному обсязі. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 стягнуто з неї всього заборгованості 124 463,05 грн, що і було зазначено у виконавчому листі. Резолютивна частина вказаного судового рішення містить загальну суму до стягнення з неї в розмірі 124463,05 грн, а не в доларах США, отже стягнуто з неї заборгованість в гривні. Твердження стягувача про те, що за основу обрахунку береться прострочена сума саме в доларах США, є безпідставними, оскільки позивач використав своє право на повернення боргу в національній валюті гривні, а тому всі борги за кредитним договором з ухваленням судового рішення трансформувались у єдине зобов`язання в розмірі 123111,93 грн, тож ухвалюючи рішення у справі, суд визначив загальну суму до стягнення саме у гривні.

08.04.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю брати участь у розгляді кримінального провадження у Златопільському міськрайонному суді Харківської області. Проте, належних доказів щодо цього ОСОБА_1 не надано, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 у справі №2-7904/11, зокрема, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAL2AD0000166337 від 18.11.2008 року у розмірі 15 444,01 доларів США, що за курсом 7.97 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/322 від 26.08.2011 складає 123 111,93 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1231,12 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, всього до стягнення 124 463,05 грн (а.с.20-21).
На виконання вказаного судового рішення 21.05.2012 Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист.
11.11.2024 ВП № 73049692 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. виконавчий документ №2-7904/11 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, припинено чинність арешту коштів боржника, припинено виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, припинено чинність арешту майна боржника. Крім того визначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом 15677,65 грн, сума стягненої винагороди приватного виконавця 10878,50 грн. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року у справі № 2-7904/11 скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В., боржник ОСОБА_1 , задоволено частково, визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. під час винесення постанови ВП № 73049692 від 11.11.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі (а.с.7-10).
11.07.2025 ОСОБА_1 сплатила на рахунок стягувача 15677,65 грн, призначення платежу: залишок нестягненої суми за виконавчим листом № 2-7904/11 від 21.05.2012 за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 справа № 2-7904/2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 123111,93 грн ОСОБА_1 (а.с.4).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 14.08.2025 відкрито виконавче провадження № 78855203 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7904/2011, в якій також зазначено, що згідно заяви стягувача залишок боргу за виконавчим документом складає 12832,38 доларів США та судовий збір (а.с.5).
14.08.2025 ВП № 78855203 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.6).
Постановою Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року – залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 2-7904/11.

Стаття 129 Конституції України визначає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Згідно із статтею 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15.
Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказано, що «У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення».
Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2012 у справі №2-7904/11, зокрема, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAL2AD0000166337 від 18.11.2008 року у розмірі 15 444,01 доларів США, що за курсом 7.97 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/322 від 26.08.2011 складає 123 111,93 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1231,12 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, всього до стягнення 124 463,05 грн.
Визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. 
Матеріали справи свідчать про те, що 11.11.2024 ВП № 73049692 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. виконавчий документ №2-7904/11 повернуто стягувачу та визначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом 15677,65 грн, сума стягненої винагороди приватного виконавця 10878,50 грн. 
Не погоджуючись із визначеним розміром залишку нестягненої суми заборгованості вказаних в гривні, стягувач звернувся до суду та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, у справі № 2-7904/11 скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В., боржник ОСОБА_1 , задоволено частково, визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. під час винесення постанови ВП № 73049692 від 11.11.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 2-7904/11.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 здійснювалось погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 73049692, зокрема 07 листопада 2024 року - 72 727,30 грн, 01 листопада 2024 року - 1 072,30 грн, 01 жовтня 2024 року - 1 072,30 грн, 03 вересня 2024 року - 1 285 грн, 02 серпня 2024 року - 1 276,70 грн, 22 липня 2024 року - 30 529,70 грн, 28 червня 2024 року - 822,10 грн.
В постанові від 11.11.2024 ВП № 73049692 про повернення виконавчого документа стягувачу приватним виконавцем зазначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом - 15 677,65 грн та суму винагороди приватного виконавця - 10 878,50 грн.
З огляду на зміст заочного рішення суду від 08 лютого 2012 року, суди дійшли висновку, що сума боргу за кредитним договором була стягнута у валюті кредиту, тобто в доларах США, а не в гривні, а отже і залишок заборгованості при поверненні виконавчого документу має визначатися в доларах США.
11.07.2025 ОСОБА_1 сплатила на рахунок стягувача 15677,65 грн, призначення платежу: залишок нестягненої суми за виконавчим листом № 2-7904/11 від 21.05.2012 за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 справа № 2-7904/2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 123111,93 грн ОСОБА_1 .
Так, відкриваючи виконавче провадження № 78855203 в постанові від 14.08.2025 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., зокрема зазначив, що залишок боргу за виконавчим документом складає 12832,38 доларів США.
Враховуючи ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року та ухвалу Верховного Суду від 14 листопада 2025 року, якими встановлено, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу саме в іноземній валюті, колегія суддів вважає, що стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржника існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 2-306/11, провадження № 61-6118св22.
Тому сам факт здійснення боржницею погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 73049692 у гривні та сплата нею 11.07.2025 суми в розмірі 15 677,65 грн не може свідчити про наявність підстави виконання у національній валюті (гривня) рішення суду, яким було стягнуто заборгованість в іноземній валюті, оскільки гривневий еквівалент має розраховуватися на день здійснення кожного платежу.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сплативши 11.07.2025 кошти в розмірі 15677,65 грн ОСОБА_1 виконала судове рішення в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зазначення приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження № 78855203 від 14.08.2025 залишку нестягненої заборгованості саме в доларах США є правомірним.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у тій його частині, в якій вважає його виконаним.
У діях виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 , як боржниці у виконавчому провадженні, не порушені.
Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дій законодавства.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна