Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року       м. Рівне

Справа № 569/18014/25
Провадження № 33/4815/426/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Супрунюк К.Р.,
захисника – Сидоренка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сидоренка В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2025 року, о 00 год. 18 хв., в м. Рівне по вул. Дворецька, 48, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Agila», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810 (0523)», що підтверджується тестом №4245, результат огляду становить 1,87 проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Сидоренко В.В. просить постанову місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях останнього.
Зазначає, що дії ОСОБА_1 були неправильно кваліфіковані за п. 2.9а ПДР України, оскільки після проходження огляду на місці зупинки він висловив незгоду з його результатами, а на пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я — відмовився. За таких обставин протокол мав бути складений за порушення п. 2.5 ПДР України — саме за відмову від проходження огляду, а не за керування в стані сп`яніння. Крім того, враховуючи повідомлення про вживання лікарських препаратів, огляд мав проводитися з дотриманням вимог інструкції виробника приладу.
Вказує, що відповідно до керівництва з експлуатації Drager Alcotest 6810, залишки алкоголю в ротовій порожнині (у тому числі після вживання ліків) можуть спричинити хибні показники, а тому тестування повинно проводитися не раніше ніж через 15 хвилин. Поліцейський не встановив часу вживання ліків та не забезпечив дотримання цієї вимоги, чим порушив процедуру огляду. 
Доводить, що огляд на стан сп`яніння можливий лише за наявності обґрунтованих ознак, визначених Інструкцією №1452/735. Із відеозапису не вбачається наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння: його поведінка була адекватною, мова — чіткою, координація рухів не порушена.
Вважає, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем і повідомив про це працівників поліції, огляд мав здійснюватися з дотриманням спеціальної процедури, передбаченої ст. 266-1 КУпАП, із залученням уповноважених посадових осіб Військової служби правопорядку. 
Заслухавши доводи захисника Сидоренка В.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини останнього вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння від підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №416966 (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний 1,87 ‰ (а.с.4), результатом тесту №4245, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, згідно якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння 1, 87 ‰ (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 не доставлявся до медичного огляду (а.с.5); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (файл daqtr, час 16:30) та відмова від проходження огляду у медичному закладі (файл daqtr, час 17:45).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного на місці зупинки транспортного засобу, вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного огляду, що підтверджується його особистим підписом у графі «з результатами згоден». Вказаний документ оформлено у встановленому порядку, зауважень чи заперечень щодо процедури проведення огляду або отриманого результату під час його складання ОСОБА_1 не зазначав (а.с.4).
За таких обставин твердження про те, що він висловив незгоду з результатами огляду на місці зупинки, спростовується письмовим доказом. Саме факт встановлення стану алкогольного сп`яніння в порядку, передбаченому законодавством, а не відмова від проходження огляду, став підставою для складання протоколу за порушення п. 2.9а ПДР України.
Також безпідставними є доводи щодо необхідності застосування спеціальної процедури у зв`язку з повідомленням про вживання лікарських препаратів. Матеріали справи не містять доказів того, що такі препарати могли вплинути на результат вимірювання або що огляд проведено з порушенням інструкції виробника спеціального технічного засобу.
Клопотання про можливість незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами чи зупинення провадження у справі є безпідставними та суперечать вимогам закону.
Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАП має імперативний характер і передбачає обов`язкове застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, не надаючи суду права на його зменшення, заміну чи невиконання. Законодавство не містить жодних положень, які б дозволяли суду відмовитися від застосування цього виду стягнення у зв`язку з наявністю «виключних підстав».
Чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення. 
Стаття 38 КУпАП встановлює чіткі строки притягнення до адміністративної відповідальності, а їх сплив, відповідно до ст.247 КУпАП, є безумовною підставою для закриття провадження у справі незалежно від доведеності вини особи. Отже, закон не надає суду повноважень зупиняти перебіг зазначених строків чи продовжувати їх на власний розсуд.
Суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, то за приписами ч.3 ст.266-1 КУпАП міг бути підданий огляду лише посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних силах України, оскільки відповідно до глави 13-Б КУпАП, присутність працівників Військової служби правопорядку у Збройних силах України є обов`язковою лише при складенні матеріалів про військові адміністративні правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з урахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається. 
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Сидоренка В.В. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович